“ Національний
банк є емісійним центром держави, проводить єдину державну політику в сфері
грошового обігу, кредиту, валютного регулювання, створенні та зміцненні
національної грошової системи. Національний банк координує діяльність
банківської системи в цілому і здійснює нагляд за діяльністю банків та
кредитних установ, проводить їх державну реєстрацію, ліцензування банківських
операцій ”
НБУ забезпечує накопичення та зберігання
золотовалютних запасів та резервів держави, здійснює з ними операції. Він
організує міжбанківські розрахунки на базі Центральної розрахункової палати.
Діяльність НБУ взаємопов`язана з економічним розвитком
України. Найважливішою метою НБУ є створення грошово-кредитних механізмів,
спроможних забезпечити стабільність гривні – національної грошової одиниці.
НБУ робить
чималий внесок у формування фінансового ринку та ринку цінних паперів. Він
створює умови для об`єктивного курсоутворення, захисту національної валюти та
стабілізації гривні.
Про важливість діяльності центральних банків для всієї
національної економіки свідчить досвід, накопичений центральними банками у
високорозвинених країнах. Взагалі, поява центральних банків – явище порівняно
нещодавнє. “ Банк Англії і Банк Швеції, найстаріші з центральних банків, були
засновані наприкінці ХVII ст., а Федеральна резервна система (Fed) –
центральний банк Сполучених Штатів – тільки в 1913 р.”
В Україні ж НБУ
виник 1991 року за умов розкладу платіжної системи і відсутності грошової
готівки, позаяк гроші друкувалися в Росіі. Тоді треба було відірвати
безготівкову систему платежів від Росіі, щоби уникнути перекачування грошових
коштів, створити засоби обігу – т.зв. купоно-карбованці. Так чи інакше НБУ
виконав ці завдання, заклавши підвалини формування національної грошової
системи в Україні.
Статус
Національного банку України визначається насамперед Конституцією України та
Законом України «Про банки і банківську діяльність» від 20 березня 1991 року.
Національному банку присвячено розділ ІІ даного Закону.
Згідно зі ст.99
Конституції «забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією
центрального банку держави – Національного банку України».
Ст. 100 Основного
закону передбачає: “ Рада Національного банку України розробляє основні засади
грошово-кредитної політики та здійснює контроль за її проведенням. Правовий
статус Ради Національного банку України визначається законом ”.
Банківська
система є однією з підсистем фінансової системи України. Банківська система
України є дворівневою і складається з НБУ та комерційних банків. НБУ разом зі
своїми філіями становить перший рівень банківської системи.
Згідно статті 6
Закону «Про банки і банківську діяльність» «Національний банк України (…) є
власністю України, юридичною особою. Його статут затверджується Президією
Верховної Ради України». НБУ є підзвітним Верховній Раді. У відповідності до
ст. 93 Конституції України та ст. 7 вищезгаданого Закону НБУ має право
законодавчої ініціативи.
Ст.85,п.18
Конституції України відносить до повноважень Верховної Ради України
«призначення на посаду та звільнення з посади Голови Національного банку
України за поданням Президента України; призначення та звільнення половини
складу Ради Національного банку України».
За ст. 8 Закону
«Про банки і банківську систему» НБУ є:
- центральним
банком України, який проводить єдину державну політику в сфері грошового обігу,
кредиту та забезпечення стабільності національної грошової одиниці;
- емісійним центром;
- валютним органом;
- органом банківського
нагляду;
- банком банків;
- державним банком;
- організатором
міжбанківських розрахунків.
Грошова система
України функціонує відповідно до закону про Національний банк України.
Офіційною грошовою одиницею (валютою) є гривня. Співвідношення між гривнею і
золотом Законом не встановлено. Офіційний курс гривні до іноземних грошових
одиниць визначається НБУ і публікується в пресі. Фіксований масштаб цін відсутній.
Видами грошей, що мають законну платіжну силу, є банкноти і металеві монети, що
забезпечуються всіма активами Національного банку. Крім готівки функціонують і
безготівкові гроші (у виді засобів на рахунках у кредитних установах).
Виключним правом емісії готівки, організації і їхнього обертання і вилучення
володіє НБУ. На Національний банк України покладені такі обов'язки:
- прогнозування й організація
виробництва, перевезення і збереження банкнот і монет, а також створення їхніх
резервних фондів;
- установлення правил
збереження, перевезення й інкасації готівки для кредитних організацій;
- визначення ознак
платоспроможності грошових знаків і порядку заміни і знищення ушкоджених;
- розробка порядку ведення
касових операцій для кредитних організацій;
- визначення правил, форми,
термінів і стандартів здійснення безготівкових розрахунків;
- ліцензування розрахункових
систем кредитних установ.
З метою регулювання економіки НБУ залучає такі
інструменти: ставки облікового відсотка; норми обов'язкових резервів кредитних
установ; операції на відкритому ринку; здійснює регламентацію економічних
нормативів для кредитних заснувань.
Для здійснення
касового обслуговування кредитних заснувань, à також інших юридичних
осіб, на території України створюються розрахунково-касові центри при
територіальних головних управліннях НБУ. Ці центри формують оборотну касу по
прийомі і видачі готівки, à також резервні фонди грошових банківських
квитків і монет.
Резервні фонди являють собою запаси не випущених в
обіг банкнот і монет у сховищах НБУ і мають важливе значення для організації і
централізованого регулювання касових ресурсів. Залишок готівки в оборотній касі
лімітується і при перевищенні ліміту надлишки грошей передаються з оборотної
каси в резервні фонди. Об'єктивна потреба в резервних фондах обумовлена
необхідністю: задоволення потреб економіки в готівці; відновлення грошової маси
в обігу в зв'язку з приходом у негодність окремих банкнот; підтримки
обов'язкового покупюрного складу грошової маси в цілому по країні і регіонам;
скорочення витрат на перевезення і збереження грошових знаків. Готівка випускаються
в обіг на основі емісійного дозволу - документа, що дає право НБУ підкріплювати
оборотну касу за рахунок резервних фондів грошових банкнот і монет
Згідно ст. 15
Закону “ Про банки і банківську діяльність ” “ Національний банк разом з
комерційними банками здійснює обслуговування державного боргу, виконуючи
операції, пов`язані з розміщенням державних позик, їх погашенням та виплатою
процентів по них ”.
НБУ є єдиним
зберігачем державного золотовалютного запасу, дорогоцінних металів і
дорогоцінних каменів.
НБУ взаємодіє з
Кабінетом міністрів України з питань грошово-кредитної політики, сприяє
реалізації економічних програм уряду, якщо це не суперечить забезпеченню
стабільності валюти України.
“ Національний
банк і Уряд України проводять взаємні консультації щодо дій, які ними
плануються, з питань термінів випуску цінних паперів, погашення державного
боргу з урахуванням їх впливу на стан банківської системи, а також пріоритетів
єдиної державної грошово-кредитної політики ”
2.2 Комерційні
банки у функціонуванні грошової системи
Банки являють
собою невід'ємну рису сучасного грошового господарства, їх діяльність тісно
пов'язана з потребами відтворення. Знаходячись в центрі економічного життя,
обслуговуючи інтереси виробників, банки опосередковують зв'язки між
промисловістю і торгівлею, сільським господарством та населенням. Виникнувши як
альтернатива державним банківським структурам, комерційні банки стали, по суті,
першою сферою економіки, де реально йде її демонополізація, поступово починає
діяти конкуренція, гроші й кредит набувають ринкового змісту. Завдяки
операціям, які здійснюють комерційні банки вони є невід'ємною і основною
частиною сучасного грошового господарства.
Комерцiйнi банки
— головна ланка дворівневої банківської системи. Систематичне виконання
зазначених нижче функцій і створює той фундамент, на якому базується робота
банку і банківської системи в цілому. І хоч виконання кожного виду операцій
сконцентровано в спеціальних відділах банка, вони переплітаються між собою,
створюючи потужну базу розвитку фінансової системи країни:
- управління
грошовим обігом;
- забезпечення
платіжного механізму;
- акумуляція
заощаджень;
- надання
кредиту;
- фінансування зовнішньої
торгiвлi;
- довiрчi
операції
- зберігання
цінностей;
- консультування
i надання iнформацi
Банк може
здійснювати операції, передбачені Законом "Про банки і банківську
діяльність", Стаття 3 , Статутом банку.
Сьогодні
комерційний банк може запропонувати клієнту до 200 видів різноманітних
банківських продуктів і послуг. Широка диверсифікація операцій дозволяє банкам
зберігати клієнтів і залишатися рентабельними навіть при надто несприятливій
господарської кон’юнктурі. Але далеко не всі банківські операції повсякденно
присутні і використовуються в практиці конкретного банківського закладу
(наприклад, виконання міжнародних розрахунків чи трастові операції ). Але є
певний базовий набір, без якого банк не може існувати і нормально
функціонувати. До таких операцій, що конструюють діяльність банка відносять :
- прийом вкладiв
(депозитiв) вiд юридичних i фiзичних осiб.
- відкриття та
ведення поточних рахункiв і банкiв кореспондентів, переказ грошових коштiв з
цих рахункiв за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштiв на них.
- розміщення
залучених коштiв від свого iменi, на власних умовах та на власний ризик.
Систематичне
виконання зазначених функцій і створює той фундамент, на якому базується робота
банка. Вони володіють унікальною спроможністю створювати засоби платежу, що
використовуються в господарстві для організації товарного обігу і розрахунків.
Спроможність
комерційних банків збільшувати і зменшувати депозити і грошову масу широко
використовується центральним банком, який через систему обов'язкових резервів
управляє динамікою кредиту.
Крім виконання
базових функцій, банки пропонують клієнтам безліч інших фінансових послуг:
1. Операцiї з
валютними цiнностями.
2. Емісію власних
цiнних паперiв.
3. Організацію
купiвлi та продажу цiнних паперiв за дорученням клiєнтiв.
4. Операцi на
ринку цiнних паперiв вiд свого iменi (включаючи андеррайтинг).
5. Надання
гарантій доручень та iнших зобов’язань вiд третiх осiб, якi передбачають х
виконання у грошовiй форми.
б. Придбання
права вимоги на виконання зобов’язань у грошовiй формi за поставленi товари чи
наданні послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом
платежiв (факторинг).
7. Лiзинг.
8. Послуги з
відповідального зберiгання та надання в оренду сейфів для зберiгання цiнностей
і документiв.
9. Випуск,
купівлю, продаж, обслуговування чекiв, векселiв та інших оборотних платіжних
iнструментiв.
10. Випуск
банкiвських платіжних карток i здiйснення операцiй з використанням цих карток.
11. Надання
консультаційних та інформаційних послуг щодо їх операцiй.
Операцїi
приймання вкладів (депозитiв) вiд юридичних i фiзичних осiб, вiдкриття та
ведення поточних рахункiв, розміщення залучених коштів належать виключно до
банкiвських операцiй, здійснювати якi в сукупностi дозволяється тільки
юридичним особам, що мають банківську лiцензiю. Iншi юридичнi особи мають право
здiйснювати тiльки двi останні операцiї на пiдставi ліцензії на здійснення
окремих банкiвських операцiй, а iншi операції та угоди, передбаченi цiєю
статтею, можуть здiйснювати у порядку, визначеному законами України.
За умови
отримання письмового дозволу Нацiонального банку України банки також мають
право на такi операцiї.
1. Здійснення
iнвестицiй у статутнi фонди та акцiї iнших юридичних осiб.
2. Здійснення
випуску, обігу, погашення державно та iншої грошової лотереї.
3. Перевезення
валютних цiнностей та інкасацію коштiв.
4. Операцii за
дорученням клiєнтiв або вiд свого iменi:
• з інструментами
грошового ринку;
• з
інструментами, що базуються на обмінних курсах та відсотках з
фiнансовими ф’ючерсами
та опцiонами.
5. Довірче
управлiння коштами та цінними паперами за договорами з
юридичними та
фiзичними особами.
б. Депозитарну
дiяльнiсть i дiяльнiсть iз ведення реєстрів власників iменних цінних паперiв.
Комерцiйнi банки
самостiйно встановлюють відсоткові ставки та комiсiйну винагороду за свої
операцiй.
Однією з важливих
функцій банку є посередництво в кредиті, яка здійснюється шляхом перерозподілу
коштів, що тимчасово вивільняються в процесі кругообігу фондів підприємств і
грошових доходів приватних осіб. Головним критерієм перерозподілу ресурсів
виступає прибутковість їх використання позичальником. Плата за віддані й
отримані в борг засоби формується під впливом попиту та пропозиції. У
результаті досягається вільне переміщення фінансових ресурсів у господарстві,
що відповідає ринковому типу відносин.
Значення
посередницької функції комерційних банків для успішного розвитку ринкової
економіки полягає в тому, що вони зменшують ступінь ризику і невизначеності в
економічній системі. Банки залучають засоби, що можуть бути віддані в позичку,
відповідно до потреб позичальників і на основі широкої диверсифікованості своїх
активів знижують сукупні ризики власників грошей, розміщених у банку.
Друга
найважливіша функція комерційних банків — стимулювання нагромаджень у
господарстві. Адже виступаючи на фінансовому ринку з попитом на кредитні
ресурси, банки повинні не тільки максимально мобілізувати наявні в господарстві
заощадження, а й формувати ефективні стимули до нагромадження засобів, що в
свою чергу формуються на основі гнучкої депозитної політики комерційних банків.
Створенню гарантій надійності розміщення накопичених ресурсів служить
формування фонду страхування активів банківських установ, депозитів у
комерційних банках.
Поряд зі
страхуванням депозитів важливе значення для вкладників має доступність
інформації про діяльність банків і про ті гарантії їми надані.
Третя функція
банків — посередництво в платежах між окремими самостійними суб'єктами.
Платіжний механізм — структура економіки, що здійснює "обмін речовин"
у господарській системі. Методи платежу поділяються на готівкові і
безготівкові. У великому обороті домінують безготівкові платежі і розрахунки.
Існує велика розмаїтість видів безготівкових розрахунків: переказний вексель,
банківська тратта, простий вексель, чек. Комп'ютерна революція мала великий
вплив на характер і технологію грошових розрахунків. Розвиток одержали дві
системи автоматизованих розрахунків: "роздрібні" системи електронних
розрахунків і міжбанківські системи перекладу засобів .У США в даний час
мається чотири системи роздрібних платежів: автоматичні розрахункові палати, що
виконують функції розрахункових палат, але паперові носії замінені магнітними,
на яких вони мають формат, зручний для швидкісної обробки на ЕОМ; банківські
автомати, які дозволяють виконувати операції:
- зняття грошей з
поточного чи ощадного рахунків в банку;
- одержання
позики в межах відкритого ліміту;
- депонування
грошей на рахунку з одержанням депозитної квитанції;
- одержання
інформації про стан рахунка клієнта в банку;
- переказ коштів
з одного рахунку на іншій;
- обмін іноземних
банкнот на місцеву валюту;
- термінали в
торгових точках, щоб здійснювати оплату повсякденних покупок;
- банківське
обслуговування вдома - перспективний елемент розрахунків - комплекс послуг по
наданню клієнтам банку фінансової інформації, а також здійсненню з їх
ініціативи банківських угод з передачею інформації за наявності персонального
комп'ютера. Також банки володіють унікальною спроможністю створювати засоби
платежу, що використовуються в господарстві для організації товарного обігу і
розрахунків. Спроможність комерційних банків збільшувати і зменшувати депозити
і грошову масу широко використовується центральним банком, який через систему
обов'язкових резервів управляє динамікою кредиту.
Страницы: 1, 2, 3
|