—
звіту про рух грошових коштів (форма № 3);
—
звіту про власний капітал (форма № 4);
—
дані статистичної звітності та оперативні дані.
Інформацію,
яка використовується для аналізу фінансового стану підприємств, за доступністю
можна поділити на відкриту та закриту (таємну). Інформація, яка міститься в
бухгалтерській та статистичній звітності, виходить за межі підприємства, а отже
є відкритою.
Кожне
підприємство розробляє свої планові та прогнозні показники, норми, нормативи,
тарифи та ліміти, систему їх оцінки та регулювання фінансової діяльності. Ця
інформація становить комерційну таємницю, а іноді й «ноу-хау». Відповідно до
чинного законодавства України підприємство має право тримати таку інформацію в
секреті. Перелік її визначає керівник підприємства.
Усі
показники бухгалтерського балансу та звітності взаємозв'язані один з одним, їх
цінність для своєчасної та якісної оцінки фінансового стану підприємства
залежить від їхньої вірогідності та дати складання звіту.
У
цілому бухгалтерський баланс складається з активу та пасиву і свідчить про те,
як на певний час розподілено активи та пасиви і як саме здійснюється
фінансування активів за допомогою власного та залученого капіталу.
З
погляду фінансового аналізу є три основні вимоги до бухгалтерської звітності.
Вона
повинна уможливлювати:
—
оцінку динаміки та перспектив одержання прибутку підприємством;
—
оцінку наявних у підприємства фінансових ресурсів та ефективності їх
використання;
—
прийняття обґрунтованих управлінських рішень у сфері фінансів для здійснення
інвестиційної політики.
Фінансовий
аналіз — це спосіб оцінювання і прогнозування фінансового стану підприємства на
підставі його бухгалтерської та фінансової звітності і оперативних даних.
Звіт
про фінансові результати відображає ефективність (неефективність) діяльності
підприємства за певний період. Якщо баланс відображає фінансовий стан
підприємства на конкретну дату, то звіт про прибутки та доходи дає картину
фінансових результатів за відповідний період (квартал, півріччя, 9 місяців,
рік).
У
звіті про фінансові результати наводяться дані про дохід (виручку) від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи;
фінансові результати від операційної діяльності (прибуток чи збиток); дохід від
участі в капіталі; інші доходи та фінансові доходи; фінансові результати від
звичайної діяльності до оподаткування (прибуток чи збиток); фінансові
результати від звичайної діяльності (прибуток чи збиток); надзвичайні доходи чи
витрати; чисті прибуток чи збиток.
Отже,
порівняно із формою звітності, яка діяла раніше, суттєво розширено показники
доходів і прибутків підприємства.
Фінансова
звітність підприємств містить також іншу інформацію щодо стану фінансів
підприємств. На основі аналізу звітних даних визначаються основні тенденції
формування й використання фінансових ресурсів підприємства, причини змін, що
сталися, сильні та слабкі сторони підприємства та резерви поліпшення
фінансового стану підприємства у перспективі.
Метою складання
фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної,
достовірної і правдивої інформації про фінансовий стан, результати діяльності і
рух коштів підприємства.
Порядок надання
фінансової звітності користувачам визначається чинним законодавством.
Фінансова
звітність забезпечує інформаційні потреби користувачів щодо :
- придбання,
продажі і володіння цінними паперами;
- участі в
капіталі підприємства;
- оцінки якості
управління;
- оцінки
спроможності підприємства своєчасно виконувати свої зобов'язання;
- забезпеченості
зобов'язань підприємства;
- визначення суми
дивідендів, які підлягають розподілу;
- регулювання
діяльності підприємства;
- інших рішень
[16, c. 72].
Фінансова
звітність повинна задовольняти потреби тих користувачів, що не можуть вимагати
звітів, складених з урахуванням їх конкретних інформаційних потреб.
Фінансова
звітність складається з: балансу, звіту про фінансові результати, звіту про рух
коштів, звіту про власний капітал і приміток до звітів.
Фінансові звіти
містять статті, склад і зміст яких визначаються відповідними положеннями (стандартами).
Стаття наводиться
у фінансовій звітності, якщо відповідає таким критеріям: існує можливість
надходження і вибуття майбутніх економічних вигод, пов'язаних із цією статтею;
оцінка статті може бути вірогідно визначена.
У фінансову
звітність включаються показники діяльності філій, представництв, відділень і
інших відособлених підрозділів підприємства.
Звітним періодом
для складання фінансової звітності є календарний рік. Баланс підприємства
складається на кінець останнього дня звітного періоду.
Проміжна
(місячна, квартальна) звітність, що охоплює певний період, складається
наростаючим підсумком із початку звітного року.
Перший звітний
період знову створеного підприємства може бути менше 12 місяців, але не може
бути більш 15 місяців. Звітним періодом ліквідованого підприємства є період із
початку року до моменту ліквідації.
Інформація, що
представляється у фінансових звітах, повинна бути дохідлива і розрахована на
однозначне тлумачення її користувачами за умови, що вони мають достатні знання
і зацікавлені в сприйнятті цієї інформації.
Фінансова
звітність повинна містити тільки доречну інформацію, що впливає на прийняття
рішень користувачами, дозволяє вчасно оцінити минулі, що наполяжуть і є події,
підтвердити і скорегувати їхньої оцінки, зроблені в минулому.
Фінансова
звітність повинна бути достовірною. Інформація, приведена у фінансовій
звітності, є достовірної, якщо вона не містить помилок і перекручень, здатних
вплинути на рішення користувачів звітності.
Фінансова
звітність повинна надавати можливість користувачам порівнювати:
- фінансові звіти
підприємства за різні періоди;
- фінансові звіти
різних підприємств. Передумовою порівнянності є приведення відповідної
інформації попереднього періоду і розкриття інформації про облікову політика і
її зміни[26, c. 207].
У більшості країн
світу фінансова звітність складається і подається для зовнішніх користувачів з
річним інтервалом.
Згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1997 року №869 адресатами одержання
фінансової звітності є:
- органи державного
регулювання і контролю;
- засновники
підприємства або органи, до сфери управління яких віднесене підприємство;
- фінансові
органі;
- інші.
Більш детально
розкриємо інформацію щодо зовнішніх користувачів та їх потреб (табл. 1).
Таблиця 1 Зовнішні користувачі фінансової
звітності та їхні інформаційні потреби
Користувачі
|
Інформаційні
потреби
|
1.
Уряд
|
Контроль
за своєчасністю та повнотою сплати податків. Визначення сукупного суспільного
продукту. Розподіл ресурсів.
|
2.
Інвестори
|
Здатність
підприємства сплачувати дивіденди. Прийняття рішень щодо придбання акцій,
активів іншого підприємства.
|
3.
Банківські установи
|
Своєчасність
повернення позики та отримання відсотків. Уникнути видачі кредитів ненадійним
клієнтам.
|
4.
Постачальники та інші кредитори
|
Своєчасність
оплати рахунків.
|
5.
Клієнти (замовники)
|
Надійність
отримання потрібних товарів та послуг відповідно домовленостей.
|
б.
Працівники
|
Стабільність
і прибутковість підприємства. Збереження робочих місць, оплата праці та
пенсійне забезпечення.
|
Внутрішні
користувачі на відміну від зовнішніх використовують більш детальну інформацію,
і відповідно до інформаційних потреб їх поділяють на наступні групи:
- власники
підприємств та вищий управлінський персонал використовують звітні дані через
систему аналізу та співставлення для визначення тактичних цілей, які змінюються
під впливом зовнішніх факторів;
- менеджери - для
визначення ефективної організації виробництва у відповідності із завданнями,
які ставить вищий управлінський персонал;
- керівники
підрозділів - для забезпечення ефективного функціонування виробничої ланки;
- робітники і
службовці підприємства - для контролю за виконанням конкретизованих завдань
процесу виробництва: постачання, розподіл, зберігання, відвантаження тощо.
Для того щоб
фінансова звітність була зрозумілою користувачам, вона повинна містити дані
про:
- підприємство;
- даті звітності
і звітного періоду;
- валюті
звітності й одиниці її виміри;
- відповідної
інформації щодо звітного і попереднього періоду;
- обліковій
політика підприємства і її змін;
- консолідації
фінансових звітів;
- припиненні
(ліквідації) окремих видів діяльності;
- обмеженні щодо
володіння активами;
- участі в
спільних підприємствах;
- виявлених
помилках минулого років і пов'язаних із ними коригуваннях;
- переоцінці
статей фінансових звітів;
- іншу
інформацію, розкриття якої передбачено відповідними положеннями (стандартами)
[14, c. 212].
Інформація про
підприємство, що підлягає розкриттю у фінансової .звітності, включає:
- найменування,
організаційно-правову форму і місце перебування підприємства (країну, де
зареєстроване підприємство, адреса його офісу);
- стислий опис
основної діяльності підприємства;
- найменування
органу управління, у веденні якого знаходиться підприємство, або найменування
його материнської (холдінгової) компанії;
- середню
чисельність персоналу підприємства протягом звітного періоду.
Кожний фінансовий
звіт повинний містити дату, за станом на який приведені його показники, або
період, що він охоплює. Якщо період, за який складений фінансовий звіт,
відрізняється від звітного періоду, передбаченого даним Положенням
(стандартом), те причини і наслідку цього повинні бути розкриті в примітках до
фінансової звітності.
У фінансовій
звітності повинна бути зазначена валюта, у якій відбиті елементи звітності, і
одиниця її виміри.
Якщо валюта
звітності відрізняється від валюти. у який ведеться бухгалтерський облік, то
підприємство повинно розкривати причини цього і методи, що були використані для
переведення фінансових звітів з однієї валюти в іншу.
Неможливо
переоцінити значення повної та достовірної інформації про фінансовий стан та
результати діяльності підприємства для вирішення поточних та перспективних
фінансово-господарських проблем. Для прийняття правильних фінансових
управлінських рішень на рівні підприємства треба використовувати дані, які
відповідають певним правилам, вимогам і нормам, є зрозумілими та прийнятними
для користувачів. Зокрема, щоб порівняти фінансові результати, досягнуті у попередньому
та поточному звітних періодах, необхідно використовувати лише порівнянні
відповідні показники, тобто такі, які визначені за єдиною методологією з
використанням однакових баз розрахунку, критеріїв та правил.
З
цією метою підприємство повинно розробити свою фінансову облікову політику, яка
підпорядковується потребам внутрішнього менеджменту. Але, як правило, для
прийняття ефективних управлінських рішень менеджери не обмежуються суто
внутрішньою фінансовою інформацією, а порівнюють її з відповідними показниками
подібних підприємств, підприємств-конкурентів чи партнерів по бізнесу. Тому
закономірно виникає потреба в уніфікації вимог до фінансової інформації в
рамках галузі, регіону, усієї економічної системи країни.
Процес
такої уніфікації називають стандартизацією бухгалтерського обліку. Стандарт у
широкому розумінні — зразок, еталон, модель, що беруться за вихідні для
порівняння з ними інших подібних об'єктів. Стандартизація бухгалтерського
обліку — це процес розробки та послідовного застосування єдиних вимог, правил
та принципів до визнання, оцінки і відображення у фінансових звітах окремих
об'єктів бухгалтерського обліку.
Загальні
вимоги до фінансової звітності викладено в положенні (стандарті)
бухгалтерського обліку 1 (далі — П(С)БО 1), затвердженому наказом Міністерства
фінансів України від 31.03.99 №87. Дане положення визначає:
-
мету фінансових звітів;
-
їх склад;
-
звітний період;
-
якісні характеристики та принципи, якими слід керуватися під час складання
фінансових звітів;
-
вимоги до розкриття інформації у фінансових звітах.
П(С)БО
1 треба застосовувати за підготовки й надання фінансових звітів підприємствами,
організаціями, установами та іншими юридичними особами (далі — підприємствами)
усіх форм власності (крім банків і бюджетних установ). Проте тут не
розглядаються правила складання консолідованої фінансової звітності.
Фінансовий стан підприємства – це здатність
підприємства фінансувати свою діяльність. Він характеризується забезпеченістю
фінансовими ресурсами, необхідними для нормального функціонування підприємства,
потребою в їх розміщенні і ефективністю використання,фінансовими
взаємовідносинами з іншими юридичними особами,платоспроможністю і фінансовою
стійкістю.
Фінансовий стан може бути стійким, нестійким і кризовим.
Здатність підприємства своєчасно проводити платежі, фінансувати свою діяльність
на розширеній основі свідчить про його хороший фінансовий стан.
Головна мета аналізу - своєчасно виявляти і попереджувати
недоліки у фінансовій діяльності і знаходити резерви покращання фінансового
стану підприємства і його платоспроможності.
При цьому необхідно вирішувати наступні задачі [26, c.
215].
На основі вивчення причин взаємозв’язку між різними
показниками виробничої, фінансової і комерційної діяльності дати оцінку
виконання плану по надходженню фінансових ресурсів і їх використанню з позиції
покращання фінансового стану підприємства.
Прогнозування можливих фінансових результатів, економічної
рентабельності, виходячи із реальних умов господарської діяльності і наявності
власних і залучених ресурсів, розробка моделей фінансового стану при різних
варіантах використання ресурсів.
Аналізом фінансового стану займаються не лише керівники і
відповідні служби підприємства, а і його засновники, інвестори з метою вивчення
ефективності використання ресурсів, банки для оцінки умов кредитування і
визначення ступеню ризику, постачальники для своєчасного отримання платежів,
податкові інспекції для виконання плану надходжень коштів до бюджету, тощо. У
відповідності з цим аналіз поділяється на внутрішній і зовнішній.
Внутрішній аналіз проводиться службами підприємства і його
результати використовуються для планування, контролю і прогнозування
фінансового стану підприємства. Його мета - встановити планомірне надходження
грошових коштів і розмістити власні і залучені кошти таким чином, щоб
забезпечити нормальне функціонування підприємства, отримання максимального
прибутку і виключення банкрутства.
Зовнішній аналіз здійснюється інвесторами, постачальниками
матеріальних ресурсів, контролюючими органами на основі публікуємої звітності.
Його мета - встановити можливість вигідно вкласти кошти, щоб забезпечити
максимум прибутку і виключити ризик втрати.
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13
|