Значно
гірше виконується українською податковою системою й регулятивна функція. У європейських
країнах ПДВ справляється за декількома ставками для різних за соціальною й
економічною значимістю груп товарів і послуг, що забезпечує відповідну
зацікавленість щодо їх виробництва і споживання. В Україні ж, як відомо,
застосовується єдина ставка, що позбавляє цей податок регулюючого впливу.
Відсутня
у нашій національній системі й диференціація ставок оподаткування
індивідуальних доходів громадян, натомість у країнах ЄС вона широко
застосовується. Значно меншими в наших умовах є й можливості звільнення від
оподаткування доходів сімей, що спрямовуються на лікування, освіту,
оздоровлення і т. ін.
Відсутня
у нас й диференціація ставок інших податків – з прибутку підприємств, з
оподаткування робочої сили (фондів зарплати підприємств), яка в Європі широко
застосовується.
Слабкість
регулюючої дії в Україні ще одного податку – з прибутку підприємств – обумовлена
незастосуванням таких засобів як, наприклад, інвестиційні податкові знижки чи
інвестиційний податковий кредит, що широко Використовуються у європейських
країнах (Бельгії, Великобританії, Данії, Італії, Іспанії, Люксембурзі,
Нідерландах, Португалії, Франції та інших). Такі податкові преференції
надаються для малого і середнього бізнесу, при здійсненні інновацій, науково-дослідних
робіт, запровадженні енергозберігаючих технологій, капітальних інвестиціях і т.п.
Суттєвою
відмінністю європейських податкових систем є застосування, по-перше,
спеціального екологічного оподаткування, яке стає на сторожі ефективного
захисту природи і оточуючого середовища, а по-друге, – спеціальних
обмежуючих податків: на нерухомість, за використання об'єктів природи, води
й енергетичних джерел (газ, електроенергія, вугілля, мазут, дизельне паливо,
якщо вони використовуються не для виробництва електроенергії). Платниками цих
податків є як підприємства, так і населення. Ставки податків встановлюються у
грошовому виразі в розрахунку на одиницю відходів (викидів) та використаних
ресурсів. По енергетичних джерелах ставки знижуються: по-перше, для більших
обсягів споживання; по-друге, при використанні альтернативних джерел (вітру,
сонця, біомаси, супутнього газу тощо); по-третє, при зменшенні (економії)
споживання енергії. При власній переробці відходів платник податків отримує
відшкодування сплаченого податку на відповідний їх обсяг.
Податкові
системи України та ЄС відрізняються також правилами розрахунків і стягнення
податкових зобов'язань. Так, у європейських країнах Використовується єдина
методологія бухгалтерських і податкових обліків діяльності підприємств і
визначення їх фінансових результатів. Відмінності ж між бухгалтерськими і
податковими методами обліку, що мають місце в Україні, створюють передумови
довільного тлумачення валових витрат і валових доходів, що призводить до
чисельних викривлень податкової звітності й приховувань прибутків, які
підлягають оподаткуванню.
Як можна
зробити висновок з вищенаведеного порівняльного аналізу,
податкова
система України має суттєві вади і є набагато обтяжливішою як для ведення
бізнесу, так і для споживчого попиту порівняно з податковими системами країн ЄС. Вона
має бути реформована у частині зниження загального податкового навантаження,
зміни структури податкових вимог підприємствам, покращення податкового клімату,
вдосконалення виконання фіскальної та регулюючої функцій податків,
реорганізації самої податково-митної служби і т.ін. Причому орієнтуватися
потрібно на динамічні трансформації, що спостерігаються у країнах – нових
членах ЄС, які є одними з головних конкурентів України на світових ринках
товарів і капіталів.
3.2
Вдосконалення податкового законодавства в напрямку посилення регулюючої ролі
прямих податків
Аналіз
Розділу ІІІ «Податок на прибуток підприємств» проекту Податкового Кодексу
Азарова 2007 [95] показує наступні відмінності від діючого Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» [6]:
1.
Ставка податку становить (стаття 4):
4.1)
20 відсотків об’єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 3 цього
розділу, інвестованого у звітному періоді на придбання нових основних засобів
класифікаційних груп 4, 5 (крім легкових автомобілів) та 6, об’єктів
нематеріальних активів групи 4, що в подальшому використовуються у господарській
діяльності такого платника не менше 3 років;
4.2)
25 відсотків об’єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 3 цього
розділу;
4.3)
за ставкою 0 відсотків доходу від страхової діяльності юридичних осіб у
випадках, встановлених підпунктом 11.8.1 пункту 11.8 статті 11 цього розділу;
4.4)
за ставками 0, 4, 6, 12, 15 і 20 відсотків доходів нерезидентів та прирівняних
до них осіб з джерелом їх походження з України у випадках, встановлених статтею
13 цього розділу.
Стаття
5. Порядок обчислення податку
5.3.
Доходи і витрати нараховуються в момент їх утворення згідно з правилами,
встановленими цим розділом, незалежно від дати надходження або сплати грошових
коштів, якщо інше не встановлено нормами цього розділу.
5.4.
Платник податку веде бухгалтерський облік доходів, витрат, тимчасових та
постійних податкових різниць, визначених згідно із цим розділом.
5.5.
Платник податку повинен забезпечувати накопичення в регістрах бухгалтерського
обліку інформації про доходи, витрати, тимчасові та постійні податкові різниці,
визначені згідно із цим розділом, для складення декларації з податку на
прибуток.
Податковою
різницею визнається різниця, яка виникає між оцінкою і критеріями визнання
доходів, витрат, активів, зобов’язань за положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку та доходами і витратами, визначеними згідно з цим
розділом.
Тимчасова
податкова різниця виникає у звітному періоді та анулюється у наступних звітних
податкових періодах.
Постійною
податковою різницею визнається податкова різниця, яка виникає у звітному
періоді та не анулюється у наступних звітних податкових періодах.
Стаття
8. Порядок нарахування амортизації
Амортизації
підлягають:
витрати
на придбання основних засобів та нематеріальних активів для використання у
господарській діяльності, включаючи витрати на придбання племінної худоби та
придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку
плодоношення;
витрати
на самостійне виготовлення основних засобів для використання у господарській
діяльності, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були
зайняті на виготовленні таких основних засобів;
витрати
на проведення реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних
засобів;
витрати
на капітальні поліпшення землі, не пов’язані з будівництвом, а саме: іригація,
осушення, збагачення та інші подібні капітальні поліпшення землі;
сума
індексації основних засобів, проведена відповідно до цієї статті.
8.3.
Класифікація груп основних засобів та інших необоротних активів і мінімально
допустимих строків їх корисного використання (експлуатації):
Групи
|
Мінімально допустимі
строки корисного використання, років
|
група 1 – земельні
ділянки
|
|
група 2 – капітальні
витрати на поліпшення земель, не пов’язані з будівництвом
|
15
|
група 3 – будинки,
споруди,
передавальні пристрої
|
20
15
10
|
група 4 – машини та
обладнання
з них:
електронно-обчислювальні
машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, пов’язані з ними
засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, телефони
(у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує 1000
гривень
|
5
2
|
група 5 – транспортні
засоби
|
5
|
група 6 – інструменти,
прилади, інвентар (меблі)
|
4
|
група 7 – тварини
|
6
|
група 8 – багаторічні
насадження
|
10
|
група 9 – інші основні
засоби
|
12
|
група 10 – бібліотечні
фонди
|
|
група 11 – малоцінні
необоротні матеріальні активи
|
|
група 12 – тимчасові
(нетитульні) споруди
|
5
|
група 13 – природні
ресурси
|
|
група 14 – інвентарна
тара
|
6
|
група 15 – предмети
прокату
|
5
|
група 16 –
довгострокові біологічні активи
|
7
|
Згідно
з Розділом XVII «СПЕЦІАЛЬНІ ПОДАТКОВІ РЕЖИМИ» проекту Податкового Кодексу [95] законодавчо
легалізується спрощена система оподаткування, обліку та звітності суб’єктів
малого підприємництва – система оподаткування, що передбачає заміну сплати
окремих податків і зборів на сплату єдиного податку в порядку і на умовах,
визначених цим Кодексом, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності
(далі у цьому підрозділі – спрощена система оподаткування);
Стаття
2. Платники податку
2.1.
Спрощена система оподаткування поширюється з урахуванням обмежень, встановлених
у пункті 2.2 цієї статті, на таких суб’єктів малого підприємництва:
2.1.1)
фізичні особи – підприємці, які провадять господарську діяльність без утворення
юридичної особи та протягом чотирьох послідовних податкових (звітних) періодів
(кварталів) відповідають сукупності таких критеріїв (далі у цьому підрозділі –
фізичні особи):
кількість
осіб, що перебувають з ними у трудових відносинах, протягом таких чотирьох
послідовних податкових (звітних) періодів (кварталів) сукупно не перевищує 10
осіб (включаючи членів сімей таких фізичних осіб);
обсяг
доходу, отриманого протягом таких чотирьох послідовних податкових (звітних)
періодів (кварталів), сукупно не перевищує 500 000 гривень;
2.1.2)
юридичні особи – суб’єкти господарювання будь-якої організаційно-правової
форми, які протягом чотирьох послідовних податкових (звітних) періодів
(кварталів) відповідають сукупності таких критеріїв (далі у цьому підрозділі –
юридичні особи):
Середньооблікова
кількість працівників протягом таких чотирьох послідовних податкових (звітних)
періодів (кварталів) сукупно не перевищує 50 осіб;
обсяг
доходу, отриманого протягом таких чотирьох послідовних податкових (звітних)
періодів (кварталів), сукупно не перевищує 1 000 000 гривень.
Стаття
3. Об’єкт оподаткування
3.1.
Об’єктом оподаткування з урахуванням положень пунктів 3.2 – 3.4 і 3.8 цієї
статті є дохід платника податку, зменшений на обумовлені Кодексом суми, що
надійшли у звітному періоді (підпункти 3.1.а) – м)).
Стаття
4. База оподаткування
4.1.
Базою обкладення податком є виражений у гривнях дохід платника податку,
визначений згідно з пунктами 3.1 – 3.4 статті 3 цього підрозділу.
Стаття
5. Ставки податку для фізичних осіб
5.1.
Ставки податку для фізичних осіб встановлюються щороку сільськими, селищними та
міськими радами у межах від 20 до 200 гривень з розрахунку на місяць залежно
від виду господарської діяльності та місця її провадження.
5.7.
Фізична особа, що провадить господарську діяльність не за місцем державної
реєстрації або на всій території України, придбаває одне свідоцтво платника
податку i сплачує податок за ставкою 200 гривень з розрахунку на календарний
місяць незалежно від виду діяльності.
5.8.
У разі коли фізична особа провадить господарську діяльність з використанням
найманої праці або за участю у такій діяльності членів своєї сім’ї, ставка
податку, встановлена органом місцевого самоврядування, збільшується на 20
відсотків за кожну таку особу.
5.9.
Якщо за результатами податкового (звітного) періоду дохід фізичної особи
перевищує 300 000 гривень, сума перевищення оподатковується за ставкою у
розмірі 1 відсоток.
5.10.
У разі коли у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, отриманого фізичною
особою, перевищує обсяг, зазначений у абзаці третьому підпункту 2.1.1 статті 2
цього підрозділу, сума перевищення за результатами такого податкового
(звітного) періоду оподатковується за ставкою податку у розмірі 15 відсотків.
Стаття
6. Ставки податку для юридичних осіб
6.1.
Ставки податку для юридичних осіб визначаються у розмірі:
6.1.1)
для юридичних осіб, зареєстрованих як платники податку на додану вартість, – 3
відсотки бази оподаткування (без урахування податку на додану вартість);
6.1.2)
для юридичних осіб, не зареєстрованих як платники податку на додану вартість (сплачують
податок на додану вартість у складі єдиного податку), – 5 відсотків бази
оподаткування.
6.2.
Ставки податку, зазначені у пункті 6.1 цієї статті, обираються юридичними
особами самостійно в порядку, встановленому цим підрозділом.
6.3.
У разі коли у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, отриманого юридичною
особою, перевищує обсяг, зазначений у абзаці третьому підпункту 2.1.2 цього
підрозділу, сума перевищення за результатами такого податкового (звітного)
періоду оподатковується за подвійною ставкою податку.
Проведений
аналіз відмінностей Розділу 11 – «Податок на прибуток підприємств»
альтернативного проекту Податкового Кодексу України (проект Катеринчука 2007)
[73] з нормами діючого Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»
[6] дозволяє ідентифікувати наступне:
1. Особливості
формування валових витрат викладені в статтях:
Якщо
об'єкт оподаткування платника податку з-поміж резидентів за результатами
звітного (податкового) року має від'ємне значення (з урахуванням суми
амортизаційних відрахувань), дозволено в наступному звітному (податковому) році
збільшити суму валових витрат на суму 60 процентів такого від'ємного значення
(стаття 163).
Для
новостворених підприємств дозволено враховувати від’ємне значення об’єкта
оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду у складі валових
витрат у повному обсязі протягом другого, третього звітного року з часу
утворення такого підприємства.
2.
Дохід від страхової діяльності юридичних осіб – резидентів та їхніх структурних
підрозділів не підлягає оподаткуванню за ставкою, яку встановлено у статті 184
цього Кодексу. Його оподатковувати (стаття 164):
– за
ставкою 0 процентів – у разі отримання доходу внаслідок виконання договорів із
довготривалого страхування життя та пенсійного страхування в межах недержавного
пенсійного забезпечення;
– за
ставкою 4 відсотки – в разі отримання доходу внаслідок виконання договорів з
інших видів страхування.
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14
|