Однак тільки розподільна функція фінансів, незважаючи на її
багатогранність, не розкриває цілком властивостей фінансів як економічної
категорії. Справа в тому, що фінанси, пов'язані з рухом вартості суспільного
продукту, вираженої в грошовій формі, мають властивість кількісно відображати
відтворювальний процес у цілому і різні його фази. Ця здатність фінансів
дозволяє систематично контролювати вартісні пропорції. Така властивість
фінансів виявляється через іншу найважливішу їхню функцію – контрольну.
Контрольна функція діє в тісній єдності з розподільною.
Контрольна функція фінансів полягає в контролі за розподілом ВВП за
відповідними фондами і витратою їх за цільовим призначенням.
В умовах переходу і розвитку ринкових відносин фінансовий
контроль спрямований на забезпечення динамічного розвитку суспільного і
приватного виробництва, прискорення НТП, усіляке поліпшення якості роботи у
всіх ланках народного господарства. Він охоплює виробничу та невиробничу сфери
і націлений на підвищення економічного стимулювання, на раціональну й дбайливу
витрату матеріальних, трудових і фінансових ресурсів та природних багатств,
скорочення непродуктивних витрат і втрат, припинення безгосподарності й
марнотратства.
Одне з важливих завдань фінансового контролю – перевірка
точного дотримання законодавства з фінансових питань, своєчасності і повноти
виконання фінансових зобов'язань перед бюджетною системою, податковою службою,
банками, а також взаємних зобов'язань підприємств і організацій за розрахунками
і платежами. Контрольна функція фінансів виявляється також через багатогранну
діяльність фінансових органів. Працівники фінансової системи і податкової
служби здійснюють фінансовий контроль у процесі фінансового планування, при
виконанні дохідної й видаткової частин бюджетів.
Крім розподільної і контрольної функцій фінанси виконують
також регулюючу функцію. Ця функція пов'язана з втручанням держави через
фінанси (державні витрати, податки, державний кредит) у процес відтворення. З
метою регулювання економіки й соціальних відносин використовується також
фінансове і бюджетне планування, державне регулювання ринку цінних паперів.
6. Можливості використання
фінансів у суспільному виробництві
Об'єктивні передумови цілеспрямованого використання фінансів
у суспільному відтворенні криються у функціях категорій – розподільної та контрольної.
Перша дозволяє формувати фінансові ресурси і цільові грошові фонди відповідно
до потреб розвитку суспільного виробництва в цілому й за окремими його
структурними підрозділами. Друга (через рух фінансових ресурсів) відбиває
текучість економічних процесів у суспільстві і фіксує всі події в економіці та
окремих її структурних підрозділах.
У повсякденній господарській практиці важлива не сама по собі
категорія фінансів, а конкретні форми прояву фінансових відносин, різноманітні
види яких установлюються державою. Між категорією фінансів і організаційних
форм її прояву велика різниця: перша завжди об'єктивна, виражає реальні
виробничі відносини; друга – суб'єктивна, тому що пов'язана з діяльністю людей.
Завдяки організаційним формам стає можливим використання фінансів як
економічного важеля, активного інструмента управління економікою.
Як економічний інструмент господарювання фінанси здатні
кількісно і якісно впливати на суспільне виробництво. Кількісний вплив
характеризується пропорціями фінансових ресурсів, які мобілізуються,
розподіляються і використовуються. Якісний – впливом фінансів на матеріальні
інтереси учасників відтворювального процесу через форми організації фінансових
відносин.
Можливості кількісного впливу на суспільне виробництво
визначаються обсягом фінансових ресурсів, що мобілізуються та розподіляються.
Якісний вплив фінансів залежить від тих можливостей впливу на матеріальні
інтереси учасників відтворювального процесу, якими володіє та або інша
конкретна форма фінансових відносин. При якісному впливі важлива не сама по
собі величина фінансових ресурсів, а те, яким чином вони формуються, в яких
формах і на яких умовах відбувається їхній рух і використання. Якісний вплив
пов'язаний з перетворенням фінансів у стимул розвитку економіки.
Фінанси можуть активно впливати на виробництво. Сформовані на
основі фінансових відносин грошові фонди цільового призначення здатні
створювати передумови для зміни структури і динаміки виробництва. Перерозподіл
фінансових ресурсів між суб'єктами господарювання і територіями дозволяє
підготувати умови для здійснення прогресивних зрушень у структурі виробництва,
прискорення науково-технічного прогресу, підвищення ефективності виробництва.
Разом з тим за допомогою фінансів можна зацікавити колективи
підприємств у досягненні високих кінцевих результатів діяльності, надавши їм
повної самостійності після сплати податків у державний бюджет.
Фінансовий розподіл, що почався у сфері матеріального
виробництва, продовжується й у сфері обертання, роблячи і на неї свій вплив. У
цій сфері систематично відбуваються обмінні операції (Д–Т, Т–Д); хоча
безпосередньо в обміні фінанси участі не беруть, вони активно на нього
впливають.
По-перше, завдяки фінансам у покупців формуються грошові
фонди спеціального цільового призначення, а отже, підготовляються умови,
необхідні для здійснення обмінних операцій. По-друге, фінанси виступають
органічним продовженням актів продажу, що відбуваються, товарів (Т–Д), оскільки
завдяки їм здійснюється розподіл виторгу, отриманого у результаті обмінних
операцій. Таким чином, фінанси широко використовуються у сфері обертання, де
вони виступають як необхідна умова для початку обмінних операцій або як
закономірне їх продовження.
Як інструмент розподілу фінанси функціонують і у сфері
споживання, де відбувається кінцеве використання раніше створеної вартості (у
її матеріальній, натурально-речовинній формах). Тут фінанси впливають
насамперед на обсяг і структуру споживаного суспільного продукту. З їхньою
допомогою встановлюються пропорції розподілу вартості суспільного продукту на
фонд відшкодування і національний доход, формуються кінцеві пропорції
використання національного доходу, утворюються фонд споживання і фонд
нагромадження, визначається їхня структура.
У рамках використання фінансів у суспільному відтворенні
можна виділити три групи головних напрямків фінансового впливу на процеси
суспільного розвитку:
фінансове забезпечення потреб розширеного
відтворення;
фінансове регулювання економічних і
соціальних процесів;
фінансове стимулювання кращих результатів
діяльності.
Використання фінансів у суспільному відтворенні
супроводжується одержанням певних результатів, у яких наочно проявляється роль
цієї категорії. Роль фінансів може бути різною в залежності від зміни реальних
умов їхнього функціонування, напрямків впливу на суспільне виробництво,
ув'язування з іншими розподільними категоріями і т. п. Але при розходженні
результатів, одержуваних від використання фінансів у різні історичні періоди,
незмінним залишається одне – можливість впливати за допомогою фінансів на
процеси суспільного розвитку.
7. Фінансове забезпечення
відтворювального процесу
Фінансове забезпечення відтворювального
процесу – це покриття відтворювальних витрат за рахунок фінансових ресурсів,
які акумулюються суб'єктами господарювання і державою. Формуються фінансові
ресурси у всіх підрозділах суспільного відтворення. Потім відбувається їхній
розподіл і цілеспрямоване використання через грошові фонди цільового призначення.
Безперебійне формування фінансових
ресурсів, їх раціональне використання мають величезне значення, оскільки
фінансові ресурси є найважливішим грошовим джерелом розширення виробництва,
зростання матеріального та культурного рівнів життя народу. Зниження обсягу
фінансових ресурсів може обмежити можливості цілеспрямованого впливу фінансів
на розвиток економіки, рішення актуальних економічних і соціальних задач. Воно
веде до скорочення масштабів інвестицій у виробничу та соціальну сфери,
зменшення фонду споживання в складі використовуваного національного доходу.
Нестача фінансових ресурсів призводить до незбалансованості натурально-речової
і вартісної структури суспільного виробництва, різного роду диспропорціям і «розстикуванням».
Обсяг і структура фінансових ресурсів
безпосередньо пов'язані з рівнем розвитку виробництва, його ефективністю. Чим
крупніші масштаби виробництва і вище його ефективність, тим більші (за інших
рівних умов) розміри мобілізованих і використовуваних фінансових коштів. У свою
чергу, обсяг фінансових ресурсів, що інвестуються у виробництво, створює
передумови для його зростання й удосконалювання. А це, в свою чергу, є основою
збільшення фінансових ресурсів.
Однак в останні роки динаміка фінансових
ресурсів характеризувалася негативною тенденцією – уповільненням, а потім і
падінням темпів їхнього зростання. Причина цього полягала в кризових явищах в
економіці нашої країни, що негативно позначилися на динаміці валового
національного продукту і зробленого національного доходу.
У формуванні фінансових ресурсів беруть
участь усі елементи вартості валового суспільного продукту, але основним
джерелом є національний доход, причому головним чином та його частина, що
представлена чистим доходом. Саме зростання чистого доходу й основної його фінансової
форми – прибутку – обумовлює високі або низькі темпи росту фінансових ресурсів.
Крім вартості валового внутрішнього продукту важливим джерелом фінансових
ресурсів можуть бути доходи від зовнішньоекономічної діяльності за умови досить
ефективної її організації.
Фінансові ресурси формуються також за
рахунок частини національного багатства, що втягується в господарський оборот
(перехідні залишки бюджетних коштів, які повертаються на покриття витрат
поточного року; резервні фонди страхових організацій; кошти від продажу частини
золотого запасу країни; виторг від реалізації зайвого майна й ін.). Для
формування фінансових ресурсів можуть використовуватися позикові й залучені
кошти (кредити банку; кредиторська заборгованість; кошти, отримані від випуску акцій
і облігацій тощо).
Розмаїття фінансових відносин, що
виникають у процесі вартісного розподілу, обумовлює наявність різних видів
фінансових ресурсів. Основними з них є: прибуток, різні види податків, страхові
платежі, амортизаційні відрахування.
Потреби суспільного виробництва на
макрорівні забезпечуються за рахунок централізованих фінансових ресурсів.
Формами їхнього використання є бюджетні і позабюджетні фонди, кошти яких
направляються на розвиток народного господарства, фінансування соціально-культурних
заходів, забезпечення нестатків оборони і управління. Важлива роль, яку держава
виконує в галузі економічного і соціального розвитку, визначає необхідність
централізації в його розпорядженні значної частини фінансових ресурсів.
Фінансові ресурси необхідні, в першу
чергу, суб'єктам господарювання. У них формуються децентралізовані фінансові
ресурси, які використовуються на витрати по розширенню виробництва і
задоволенню соціально-культурних потреб працюючих. Утворені за рахунок
децентралізованих фінансових ресурсів цільові грошові фонди направляються на
капітальні вкладення, збільшення обігових коштів, фінансування
науково-технічних досягнень, забезпечення потреб соціального характеру
проведення природоохоронних заходів. Здійснення названих витрат за рахунок
використання фінансових ресурсів дозволяє забезпечувати коштами відтворювальний
процес на мікрорівні.
8. Форми формування фінансових
джерел розширеного відтворення
Фінансове забезпечення відтворювальних
витрат може здійснюватися трьома формами: самофінансування, кредитування,
державного фінансування.
Самофінансування засноване на використанні власних
фінансових ресурсів суб'єкта господарювання. При недостатності власних коштів
підприємство може або скоротити деякі свої витрати, або скористатися позиковими
коштами.
Кредитування – це такий спосіб фінансового
забезпечення відтворювальних витрат, при якому витрати суб'єкта господарювання
покриваються за рахунок позички банку, що надається на засадах терміновості,
платності і зворотності.
Державне фінансування здійснюються на безповоротній
основі за рахунок бюджетних і позабюджетних фондів, формованих на різних рівнях
управління в процесі розподілу і перерозподілу національного доходу. За
допомогою такого фінансування держава цілеспрямована перерозподіляє фінансові
ресурси між виробничою і невиробничою сферами, галузями економіки, територіями,
формами власності, окремими групами і верствами населення.
На практиці всі перераховані форми
фінансового забезпечення відтворювальних витрат можуть застосовуватися одночасно.
Головне – домогтися оптимального для даного періоду співвідношення між ними.
Досягнення даного оптимуму можливо лише на основі активної фінансової політики
держави.
Для забезпечення безперебійного
фінансування відтворювальних витрат велике значення мають фінансові резерви. В
умовах переходу до ринку їхня значимість не тільки не знижується, але навіть
зростає. Фінансові резерви здатні забезпечувати безперервний кругообіг коштів у
суспільному відтворенні і при виникненні величезних втрат або настанні
непередбачених подій. Фінансові резерви можуть створюватися самими суб'єктами
господарювання за рахунок власних фінансових ресурсів (самострахування), їхніми
управлінськими структурами (на основі нормативних відрахувань),
спеціалізованими страховими організаціями (методом страхування) і державою
(резервні фонди в бюджетах різних рівнів).
Формування великих фінансових резервів в
руках суб'єктів господарювання є малоефективним з економічної точки зору. Більш
доцільним є формування резервів бюджетним методом і методом страхування, тому
що тут досягається більш висока оборотність коштів, що резервуються.
9. Роль фінансового ринку в
мобілізації і розподілі фінансових ресурсів
В умовах відмови від адміністративно–господарської
системи управління економікою безперебійне формування фінансових ресурсів, їх
найбільш ефективне інвестування і цілеспрямоване використання забезпечується за
допомогою фінансового ринку. Об'єктивною передумовою функціонування фінансового
ринку є розбіжність потреби у фінансових ресурсах у того або іншого суб'єкта з
наявністю джерел задоволення цієї потреби.
Грошові кошти є в наявності в одних
власників, а інвестиційні потреби виникають у інших. Для акумулювання тимчасово
вільних коштів і ефективного їх використання і призначений фінансовий ринок.
Його функціональне призначення полягає у посередництві руху грошових коштів від
їхніх власників (зберігачів) до користувачів (інвесторів).
Зберігачами виступають юридичні та фізичні
особи, що накопичують у себе грошові кошти. Основними зберігачами в країнах з
розвинутою ринковою економікою є приватні особи, що здійснюють інвестування
своїх заощаджень або безпосередньо, або через фінансово-кредитні інститути
акумулювання індивідуальних заощаджень.
Поряд із внутрішніми зберігачами в
операціях на фінансових ринках можуть брати участь також і іноземні.
Користувачі (інвестори) – це суб'єкти господарювання й органи державної влади,
які вкладають грошові кошти в будь-яке підприємство, справу (розширення
виробництва, покриття державних витрат).
Значення функціонування фінансових ринків величезне:
завдяки їм стає можливим інвестування
коштів у виробництво, що дозволять збільшувати виробничі потужності країни,
накопичувати ресурсний потенціал;
за допомогою фінансового ринку
полегшується розвиток підприємств і галузей, що забезпечують максимальний
прибуток інвесторам;
перелив капіталів, здійснюваний на
фінансових ринках, сприяє прискоренню НТП, найшвидшому впровадженню науково–технічних
досягнень;
фінансовий ринок дозволяє у цивілізований
спосіб покривати бюджетний дефіцит, оскільки саме на фінансовому ринку
вишукуються вільні грошові кошти для покриття зростаючих державних витрат.
10. Використання фінансів для регулювання економіки
Погоджене функціонування різних структурних ланок економіки
досягається шляхом її регулювання, під яким розуміється зміна темпів зростання
окремих структурних підрозділів, покликана перебудувати виробництво відповідно
до потреб суспільства, що змінилися.
В умовах ринку регулювання економіки забезпечується шляхом
перерозподілу фінансових ресурсів. Завдяки такому перерозподілу створюються
необхідні фінансові передумови для здійснення структурних зрушень.
Регулювання економіки відбувається в першу чергу за допомогою
саморегулювання. Воно базується на волі суб'єктів господарювання у виборі партнерів
і взаємин з ними, на розпорядженні продуктами своєї діяльності. Саморегулювання
забезпечується функціонуванням ринку, у тому числі й фінансового. Саме ринок
обумовлює гнучкість і еластичність економіки, проведення в ній у найкоротший
термін структурної перебудови.
Однак у деяких випадках ринковий механізм виявляється
неспроможним: у кризових ситуаціях ринок слабко впливає на стабілізацію
економіки. Тому виникає необхідність у додатковому механізмі регулювання
економіки.
Одночасно з саморегулюванням великий вплив на структуру
суспільного виробництва має державне втручання в економіку. Необхідність
такого втручання обумовлена вирішенням завдань, пов'язаних із забезпеченням
великих структурних зрушень, підтримкою пріоритетних напрямків економічного розвитку,
розширенням та удосконалюванням об'єктів соціальної і виробничої
інфраструктури.
Утручання держави в економіку засноване на використанні
законодавчими і виконавчими органами влади вартісних важелів впливу на процеси
суспільного розвитку. За допомогою державних інвестицій, податкової, бюджетної,
амортизаційної політики, діяльності різних державних структур складається
механізм впливу на економіку.
У регулюванні економіки беруть участь різні сфери і ланки
фінансової системи. Головним інструментом регулювання відтворювальних пропорцій
є фінанси підприємств. З їх допомогою відбувається регулювання відтворювальної
структури виробленого продукту; забезпечується фінансування потреб розширеного
відтворення на основі встановлення оптимального співвідношення між засобами, що
направляються на споживання і нагромадження; здійснюється вплив на трудові
ресурси.
Широке використання фінансів підприємств для регулювання
відтворювальних пропорцій не виключає участі в даному процесі страхування,
банківського кредиту, бюджету (використання механізму оподатковування,
виділення бюджетних субсидій).
Для регулювання галузевих пропорцій в умовах ринкової
економіки використовуються фінанси підприємств і державний бюджет. При цьому
підприємства шукають на фінансовому (страховому) ринку зони найбільш вигідного
доповнення фінансових ресурсів, що є в їхньому розпорядженні: купують акції
інших підприємств, інвестують свої засоби в нерухомість, надають їхній у борг
банкам і державі і т.д. Держава ж регулює галузеву структуру суспільного
виробництва, використовуючи свій бюджет і позабюджетні фонди, проводячи активну
амортизаційну й митну політику, впливаючи на ціни тощо. У державному механізмі
регулювання галузевих пропорцій однаково важливі як платежі в бюджет (доходи),
так і бюджетне фінансування (витрати).
У регулюванні територіальних пропорцій беруть участь головним
чином державні і місцеві фінанси, а також частково фінанси підприємств. Саме
регулювання здійснюється шляхом надання дотацій нижчим бюджетам, формування і
використання територіальних фондів регулювання, різних форм державного кредиту.
Вплив фінансів підприємств на територіальну структуру суспільного виробництва
відбувається шляхом розширення зони підприємництва, інвестування коштів у
витрати на розвиток міст.
Міжтериторіальний перерозподіл фінансових ресурсів сприяє
вирівнюванню рівнів економічного і соціального розвитку різних регіонів країни,
удосконалюванню галузевих і територіальних пропорцій у структурі народного
господарства. Завдяки перерозподілові забезпечується коштами проведення
заходів, спрямованих на досягнення прогресивних зрушень у розміщенні
продуктивних сил на території країни, комплексний розвиток знову освоюваних
районів, раціональне використання природних багатств.
11. Фінанси як
інструмент економічного стимулювання
При переході до
системи ринкового господарювання істотно зростає роль економічного
стимулювання, здійснюваного за допомогою різних вартісних важелів. У їхньому
складі важливе місце належить фінансам, що володіють з огляду на їх розподільну
природу великими можливостями впливу на фактори виробництва і весь
відтворювальний процес у цілому.
Ці потенційні
можливості реалізуються в різних формах і різних методах. У сучасних умовах
найважливіші завдання полягають у тому, щоб вивести економіку з кризового
стану, домогтися фінансового оздоровлення народного господарства, підвищити
ефективність суспільного виробництва.
Для вирішення цих
завдань можуть і повинні широко використовуватися фінансові стимули. До них
відносяться такі організаційні форми фінансових відносин, за допомогою яких
можна впливати на матеріальні інтереси суб'єктів господарювання.
Фінансове стимулювання
тісно пов'язане з регулюванням, причому обидва ці процеси дуже впливають один
на одного. Фінансове стимулювання є одним із методів регулювання
народногосподарських пропорцій. У свою чергу, регулювання, особливо в частині
державного втручання в економіку, виступає одним із способів економічного
стимулювання суспільного виробництва.
Для того, щоб впливати
на відтворювальний процес, будь-який фінансовий стимул повинен бути органічно
ув'язаним з виробничою діяльністю підприємств. Саме тут, у низовій ланці
господарювання, створюється суспільний продукт і національний доход, для
забезпечення максимального росту яких саме і створюються фінансові стимули. У
складі фінансових стимулів розвитку виробництва і підвищення його ефективності
можна виділити:
ефективні напрямки інвестування фінансових
ресурсів;
заохочувальні фонди;
бюджетні методи інтенсифікації
виробництва;
спеціальні фінансові пільги і санкції.
Для того, щоб безпосередньо впливати на виробництво, варто
вибрати і забезпечити найбільш ефективні напрямки вкладення фінансових
ресурсів. Завдяки такому інвестуванню коштів розширюються можливості випуску
продукції з високою фінансовою віддачею, створюються умови для розвитку нових
технологій і екологічно чистих виробництв, удосконалюється відтворювальна,
галузева і територіальна структури суспільного відтворення і т. п. Можна
виділити три основних напрямки інвестування фінансових ресурсів:
1.
Фінансування
технічного переозброєння підприємств, завдяки якому створюються принципово нові
машини і пристрої, істотно міняється характерна для галузі структура праці,
одержує розвиток комп'ютерне оснащення виробництв і т.д.
2.
Фінансування
витрат, пов'язаних з відтворенням робочої сили, професійною підготовкою кадрів,
підвищенням їхньої кваліфікації, переорієнтацією працюючих на нові види
виробництв. У результаті фінансування названих заходів підвищується
загальноосвітній і науково-технічний рівень трудових ресурсів, зростають
можливості більш продуктивного їхнього використання, забезпечуються умови для
високоефективної праці.
3.
Послідовна
реалізація програм, спрямованих на забезпечення зрушень у галузевій і
територіальній структурах суспільного виробництва, удосконалювання
народногосподарських пропорцій відповідно до сучасних потреб. Сьогодні особливо
важлива роль фінансів в інтенсивному зростанні ключових галузей економіки,
особливо машинобудування, прискореному розвитку соціально-культурної сфери,
забезпеченні ресурсами пріоритетних напрямків розвитку народного господарства.
Велике значення в економічному стимулюванні виробництва
надається системі формування і використання спеціальних заохочувальних фондів –
матеріального заохочення, соціального розвитку тощо.
Вони утворяться в низовій ланці господарювання – на
підприємствах – і покликані зацікавити виробничі колективи в поліпшенні
кінцевих результатів діяльності, зростанні виробництва і підвищенні його
ефективності. Досягається це за допомогою спеціального підбору джерел утворення
фондів стимулювання, особливого порядку і принципів їхнього формування та
використання.
В умовах переходу до ринку система заохочення кращих
результатів фінансово-господарської діяльності за допомогою спеціальних
стимулюючих фондів буде докорінно перебудовуватися. Необхідність такої
перебудови обумовлена тим, що довелося, по-перше, відмовитися від твердої
регламентації порядку формування і використання заохочувальних фондів, раніше
директивно установлюваного вищими управлінськими структурами, і, по-друге,
урізноманітнити систему заохочувальних фондів.
Важливу роль у розвитку виробництва і підвищенні його
ефективності можуть відіграти бюджетні стимули. Їхня відмінність від інших
фінансових стимулів полягає в тому, що суб'єктом стимулювання є держава. Як
економічні стимули здатна виступати, з одного боку, система платежів
підприємств у бюджет, у якій досягнуте тісне ув'язування фіскального,
регулюючого і стимулюючого призначення різних видів податків. З іншого – система
бюджетного фінансування, в якій забезпечена стимулююча спрямованість усіх її
елементів.
Перетворення платежів у бюджет і системи бюджетного
фінансування в стимули розвитку суспільного виробництва засноване на тім, що
методи мобілізації коштів у бюджет, напрямки і порядок використання бюджетних
асигнувань можна погоджувати з економічними інтересами суб'єктів
господарювання.
Стимулюючий вплив має і бюджетне фінансування. Держава
впливає на умови господарювання підприємств і організацій за допомогою
використання особливих принципів фінансування, застосування різних форм і
методів надання суб'єктам господарювання бюджетних асигнувань. Саме принципи,
форми і методи фінансування є специфічними бюджетними способами, за допомогою
яких держава впливає на режим витрати засобів у народному господарстві.
На сучасному етапі розвитку економіки посилення стимулюючого
впливу бюджетного фінансування може бути забезпечене шляхом орієнтації
державних інвестицій на досягнення високих кінцевих народногосподарських
результатів, одержання великої фінансової віддачі, а також за допомогою
введення в систему фінансування нових умов, що спонукають установи й
організації невиробничої сфери до економії бюджетних коштів.
Важливу роль у стимулюванні процесів суспільного розвитку
покликана зіграти система фінансових пільг і санкцій. Фінансові пільги
розширюють можливості найбільш ефективного інвестування грошових ресурсів у
виробництво і тим самим створюють сприятливі умови для його зростання й
удосконалювання. До фінансових пільг відносяться, наприклад, дозвіл на
проведення прискореної амортизації основних фондів, звільнення від
оподатковування частини прибутку підприємств, що направляється на науково–технічні
розробки, проведення природоохоронних заходів і т. п. Санкції ж підсилюють
матеріальну відповідальність суб'єктів господарювання за кінцеві результати
діяльності, порушення вимог договірної, розрахункової й фінансової дисципліни.
Страницы: 1, 2, 3
|