Слід виділити ряд наступних проблем, вирішення яких
дозволить здійснити перехід на нові методи формування місцевих бюджетів
України. Найбільш актуальні з них:
q Назріла необхідність
покращення економічного обґрунтування (за допомогою розробки нормативів) і
визначення розмірів дохідних джерел місцевих бюджетів. Це відноситься перш за
все до таких норм як нормативи питомої ваги податкових надходжень;
q Рішення питань розширення
економічної самостійності регіонів і в подальшій децентралізації державних
фінансів безпосередньо пов'язано з кардинальними змінами структури зведеного
бюджету України. Відомо, що частка місцевих бюджетів в зведеному бюджеті
становить 30 відсотків, а державного – 70 відсотків. Враховуючи, що в сучасних
умовах підвищується небезпека і шкідливість праці, зростає кількість професійних
захворювань і загальна хворобливість населення в багатьох регіонах України,
зростає роль і значення місцевих бюджетів в розвитку невиробничої сфери і
інфраструктури регіонів, і тим самим стабілізації соціальної і економічної
обстановки. Очевидно, що зростання видатків на невиробничу сферу диктує
необхідність збільшення розмірів місцевих бюджетів. Тому цілком справедливо
було б на долю місцевих бюджетів відводити не 30 відсотків , а 50-60 відсотків зведеного
бюджету України;
q Потребують рішення також
питання по раціональному використанню іноземних інвестицій і їх ролі у
формуванні бюджету. З одної сторони , законодавство України по іноземних
інвестиціях частково зберігає пільги підприємствам з іноземними інвестиціями
без урахування ефективності інвестицій, що вносяться, для задоволення
соціальних і економічних потреб регіонів і їх прямого впливу на основну
діяльність спільних підприємств. З іншої, із-за нестабільності податкових
актів. Законодавство не забезпечує гарантій по захисту регіонів зі сторони
іноземних інвесторів. В результаті іноземні інвестори, як правило, інвестують
невеликі капітали, намагаючись при цьому одержати максимальний прибуток,
використовуючи дешеву робочу силу, промисловий потенціал і природні ресурси
регіонів;
Потребує вдосконалення
також питання про розширення спектра пільг по податку на прибуток тим
підприємствам, які за рахунок прибутку утримують об'єкти охорони здоров'я,
культури і спорту, дитячі дошкільні заклади, та інші, що сприяє скороченню
видатків місцевих бюджетів.
З метою
удосконалення розподілу видаткових повноважень між центральними та місцевими
органами влади, а також з метою формування моделі більш ефективного
використання наявних фінансових коштів та залучення додаткових коштів для
фінансування соціальної сфери ми вважаємо доцільним вжити такі заходи:
1. внести зміни
та доповнення до Бюджетного кодексу України стосовно:
- забезпечення
державних функцій - освіти, охорони здоров'я, соціального захисту та
соціального забезпечення, що має відбуватися за рахунок закріплених джерел
доходів і трансфертів;
- розробити
механізм урахування підвищених потреб слаборозвинених і депресивних регіонів у
формулі розрахунку доходної частини місцевих бюджетів;
- розширити права
місцевих органів по здійсненню бюджетних запозичень.
2. внести зміни
до Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні
гарантії" стосовно:
- врахування
місцевої специфіки при розробці методології визначення нормативів соціальних
видатків;
- визначення
параметрів соціального стандарту для дотаційних регіонів, основою якого має
стати прожитковий мінімум;
- встановлення
гнучкої системи змін державних соціальних стандартів та соціальних гарантій,
відповідно до змін економічного становища.
3. розробити та
прийняти рамкові законодавчі акти, які б унормовували питання:
- залучення
приватного сектора для заключення контрактів із приватними і неприбутковими
організаціями на надання місцевих послуг, що дозволить знизити витрати на
надання таких послуг;
- укладання
контрактів між різними місцевими органами на надання послуг соціального
характеру;
- функціонування
територіальних позабюджетних соціальних фондів, розробка механізмів направлення
громадськими, некомерційними і комерційними організаціями коштів до таких
фондів;
- формування
місцевих соціальних бюджетів, створення міжрегіональних соціальних проектів та
їх фінансового забезпечення.
Зазначені шляхи
реформування механізмів надання суспільних благ та соціальних послуг на рівні
окремих адміністративно-територіальних одиниць будуть сприяти забезпеченню на
відповідному рівні потреб мешканців усіх територій, подоланню бідності та
зубожіння. Подальший пошук джерел фінансування соціальної сфери на місцевому та
регіональному рівні, оптимізація моделей використання наявних коштів має
забезпечуватися через дотриманням принципового положення - підтримка державою
працездатних громадян шляхом підвищення зарплати, створення робочих місць,
сприяння розвитку підприємництва, що відповідатиме демократичним європейським
традиціям.
Економічні
інтереси держави і соціальна політика вимагають негайного перегляду і
скасування актів законодавства, які прийняті без урахування фінансових
можливостей держави. Інакше ми ніколи не зможемо досягнути збалансованості
державних фінансів. Ці кроки можуть бути непопулярними, але їх необхідно робити
якомога швидше, оскільки це дасть змогу прискорити темпи зменшення податкового
навантаження.
Таким чином,
вирішення цих та інших проблем стосовно формування і використання місцевих
бюджетів в значній мірі визначило б розширення економічної самостійності
регіонів країни. Адже те, наскільки вони політично незалежні і фінансово
забезпечені, справляє істотний вплив на формування демократичних, ринково
орієнтованих систем і підвищує шанси на успіх реформ.
Проте враховуючи вплив світової
фінансової кризи на стан регіональних фінансів України у 2009
році має проводитися політика жорсткої економії бюджетних коштів, починаючи з
використання літаків і службових автомобілів та закінчуючи придбанням
канцелярських товарів. Видатки місцевих бюджетів повинні визначатися можливостями
держави акумулювати доходи, а їх структура — відповідати чітко визначеним
пріоритетам соціально-економічного розвитку регіонів, зокрема, та країни в
цілому. До першочергових видатків держави в наступному році слід включити
фінансування заходів із підтримки найуразливіших верств населення, а саме
забезпечення своєчасних виплат пенсіонерам, надання допомоги безробітним, адресної
допомоги незахищеним верствам населення та сім'ям із дітьми, в тому числі у
зв'язку з підвищенням тарифів на комунальні послуги.
Фінансування
з місцевих бюджетів витрат на надання пільг, пов'язаних із оплатою транспортних
послуг населенню (проїзд у міському і приміському транспорті), має відповідати
фактичним витратам на надання таких пільг, наприклад на основі фактичної
вартості пільгових і безкоштовних проїзних квитків.
Крім
того, варто провести аналіз окремих груп бюджетних витрат із метою виявлення
можливостей їх зниження за одночасного збереження (або підвищення) якості
наданих бюджетних послуг. Одним із пріоритетних напрямів такого аналізу є
оцінка результативності й ефективності податкових витрат (податкових пільг) і
державних видатків на економіку.
Також
доцільно внести зміни в бюджетне законодавство, передбачивши у критичних
ситуаціях (недоотримання бюджетних надходжень) можливість прийняття рішень
щодо замороження певних груп видатків.
Пріоритетним завданням бюджетної регіональної політики України в
найближчі роки має стати переорієнтація видатків місцевих
бюджетів на модернізацію бюджетного сектору економіки,
підвищення його ефективності, зниження матеріало- й енергоємності. Необхідною
передумовою розв'язання таких завдань є перехід до системи середньострокового
бюджетного планування та відповідного включення щорічних бюджетів у систему
середньострокових пріоритетів держави. Це дасть змогу оцінювати
середньострокові економічні й фінансові наслідки законопроектів соціальної
спрямованості й поточних бюджетних рішень, а отже створить умови для збільшення
передбачуваності бюджетної політики і зменшення впливу політичних факторів на
зростання державних витрат, підвищення ефективності бюджетних інвестицій,
зміцнення довгострокової стабільності державних фінансів.
Висновки
Ситуація, яка
склалася нині в економічному розвитку нашої держави, свідчить про те, що
централізація в управлінні країною та її економікою безперспективна. Без
децентралізації функцій у розвитку економіки регіон не може забезпечити
налагодження взаємозв'язків територіальних інтересів із загальнодержавними.
Кожний регіон, враховуючи власні економічні та соціальні потреби, визначає свою
участь у спільному з іншими регіонами розв'язанні міжрегіональних проблем.
Інакше неможливий міжрегіональний обмін фінансовими й матеріально-технічними
ресурсами.
Для реального
забезпечення принципів самостійності щодо складання і використання бюджетів
усіх рівнів управління необхідно, щоб кожна ланка бюджетної системи мала чітку,
визначену законом доходну базу, а взаємовідносини між державним і регіональним
бюджетом будувались з урахуванням специфіки і перспектив соціально-економічного
розвитку регіонів.
В реальній
ситуації, яка склалася з місцевими радами в Україні, доречно було б звернутися
до вивчення і практичного застосування досвіду фінансового регулювання відносин
“центру” і “переферії”. таких федеративних держав в розвинутою ринковою
економікою, як США, Німеччина, Швейцарія та Австрія. Корисно також вивчити
досвід унітарних держав у 80-ті роки, які впроваджували в життя теорію
“фіскального федералізму” і постійно знижували ступінь перерозподілу
національного доходу через центральний бюджет.
Необхідними
умовами стабільності бюджетної системи є відповідність видаткових зобов’язань
повноваженням і функціям державної та місцевої влади й оптимальний розподіл
бюджетних ресурсів для фінансування таких функцій.
Нині
практично по кожному з показників, які тією чи іншою мірою відображають стан
соціально-економічного розвитку регіонів України, спостерігаються істотні
міжрегіональні відмінності, при наявності значних відмінностей у можливостях
та потенціалі регіонів бідніші з них не можуть конкурувати з іншими за право
розміщення підприємств на своїй території. За таких умов навряд чи може бути
сформована належна (тобто потужна та розгалужена) соціальна інфраструктура,
що, як відомо, є основою для забезпечення рівних можливостей для розвитку
кожного регіону.
Дисбаланс між дохідною і видатковою частинами бюджетів
пояснюється також і тим, що в сучасних умовах відбуваються два протилежних
процеси: перший – це спад виробництва, що призводить до скорочення дохідної
частини місцевих бюджетів, при неконтрольованому рості заробітної плати, що
негативно впливає на грошово - кредитну систему, посилює інфляційні процеси та
сприяє зростанню ринкових цін, а другий – необхідність збільшення видатків на
соціальні програми при обмеженості бюджетних асигнувань для їх фінансування.
Невирішеною
проблемою щодо розвитку місцевого самоврядування в Україні на сьогодняшній день
є обмежений фінансовий ресурс, який не повною мірою забезпечує виконання
повноважень, делегованих державою місцевим органам влади. Окрім необхідності
перегляду податкової бази для збільшення власних доходів місцевих бюджетів,
існує потреба у підвищенні ефективності та результативності використання тих
бюджетних ресурсів, які існують на сьогодні.
Одним із головних завдань по вдосконаленню
фінансування видатків місцевих бюджетів в Україні є перерозподіл функцій між
місцевими і державним бюджетом, поступовий перехід до децентралізації державних
фінансів, який заключається в тому, що на державному рівні ( за рахунок коштів
державного бюджету) повинні фінансуватись лише ті видатки, які пов'язані із
виконанням загальнодержавних потреб: оборона країни, утримання законодавчої і
виконавчої влади, розвиток фундаментальної науки, структурна перебудова
економіки. За рахунок централізованих фінансових джерел повинні також
фінансуватись видатки по вирівнюванню соціальної забезпеченості регіонів.
Фінансові ж проблеми місцевого рівня раціонально вирішувати за рахунок засобів
відповідних місцевих бюджетів.
З метою
удосконалення розподілу видаткових повноважень між центральними та місцевими
органами влади, а також з метою формування моделі більш ефективного
використання наявних фінансових коштів та залучення додаткових коштів для
фінансування соціальної сфери ми вважаємо доцільним вжити такі заходи:
1. внести зміни
та доповнення до Бюджетного кодексу України стосовно:
- забезпечення
державних функцій - освіти, охорони здоров'я, соціального захисту та
соціального забезпечення, що має відбуватися за рахунок закріплених джерел
доходів і трансфертів;
- розробити
механізм урахування підвищених потреб слаборозвинених і депресивних регіонів у
формулі розрахунку доходної частини місцевих бюджетів;
- розширити права
місцевих органів по здійсненню бюджетних запозичень.
2. внести зміни
до Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні
гарантії" стосовно:
- врахування
місцевої специфіки при розробці методології визначення нормативів соціальних
видатків;
- визначення
параметрів соціального стандарту для дотаційних регіонів, основою якого має
стати прожитковий мінімум;
- встановлення
гнучкої системи змін державних соціальних стандартів та соціальних гарантій, відповідно
до змін економічного становища.
3. розробити та
прийняти рамкові законодавчі акти, які б унормовували питання:
- залучення
приватного сектора для заключення контрактів із приватними і неприбутковими
організаціями на надання місцевих послуг, що дозволить знизити витрати на
надання таких послуг;
- укладання
контрактів між різними місцевими органами на надання послуг соціального
характеру;
- функціонування
територіальних позабюджетних соціальних фондів, розробка механізмів направлення
громадськими, некомерційними і комерційними організаціями коштів до таких
фондів;
- формування
місцевих соціальних бюджетів, створення міжрегіональних соціальних проектів та
їх фінансового забезпечення.
Зазначені шляхи
реформування механізмів надання суспільних благ та соціальних послуг на рівні
окремих адміністративно-територіальних одиниць будуть сприяти забезпеченню на
відповідному рівні потреб мешканців усіх територій, подоланню бідності та
зубожіння. Подальший пошук джерел фінансування соціальної сфери на місцевому та
регіональному рівні, оптимізація моделей використання наявних коштів має
забезпечуватися через дотриманням принципового положення - підтримка державою
працездатних громадян шляхом підвищення зарплати, створення робочих місць,
сприяння розвитку підприємництва, що відповідатиме демократичним європейським
традиціям.
Список
використаних джерел
1.
Конституція
України //Відомості Верховної Ради України. – 1996. – №30
2.
Бюджетний кодекс
України: Закон України від 21 червня 2001 р. № 2542 – ІІІ// Голос України. –
2001. - 24 липня.
3.
Бюджетний кодекс
України: Чинне законодавство зі змінами та допов. станом на 20 берез. 2005 р. –
К.: Вид. ПАЛИВОДА А.В., 2005. – 84 с.
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12
|