Рис.....
Зауважимо, що метод
прямого розрахунку відносно простий і без суттєвих проблем реалізується у
машинному варіанті. Однак, використовувати його слід в умовах стабільного
економічного стану підприємства при наявності визначеного обсягу замовлень і
цін на продукцію.
Аналітичні і
нормативні підходи. Крім методу прямого рахунку до
відносно простих методів, відносять метод екстраполяції і нормативний метод.
Також відомим методом планування прибутку є аналітичний, або перевірочний
метод. Використовувати цей метод рекомендується не за кожним видом товарної
продукції, що випускається, а в цілому – для всієї продукції. Метод сприяє
можливостям виявлення внутрішніх резервів зростання прибутку в процесі
планування, що дозволяє виявляти й розраховувати вплив окремих факторів на
планову величину прибутку.
Розрахунки прибутку
аналітичним методом мають дві різновиди: з врахуванням витрат на 1 грн.
товарної продукції і на підставі показника відсотка базової рентабельності.
В першому випадку маємо ПТВ=
(ТП·Пк)/100,
де ТП –товарна продукція
в цінах ринку;
Пк – прибуток
на 1 грн товарної продукції.
У разі визначення
загального обсягу планованого прибутку до суми прибутку від товарного випуску
продукції додається прибуток від інших реалізацій і прибуток у залишках не
реалізованої продукції на початок і кінець визначеного періоду.
Стосовно іншого
підходу в реалізації аналітичного методу, то його сутність полягає у виявленні
впливу рентабельності окремих видів продукції на розміри прибутку з врахуванням
відсотка базової рентабельності. Послідовність проведення розрахунків
за таким підходом до реалізації аналітичних методів включає етапи:
1.Визначається
базова рентабельність, шляхом віднесення базового прибутку до собівартості
продукції. Під базовим прибутком будемо розуміти: це очікуваний прибуток,
скорегований на зміни цін та ставки податку на додану вартість, що відбуваються
протягом року. В свою чергу, очікуваний прибуток за звітний період
підраховується як сума фактично одержаного прибутку за бухгалтерським балансом на
останню звітну дату й очікуваного прибутку до кінця звітного року.
2.Виходячи з
базової рентабельності та на основі собівартості продукції планового року, що
переобчислена за собівартістю звітного року розраховується прибуток із
порівняної продукції:
де Пп
– прибуток із порівняної продукції;
Т – товарна
продукція за плановою собівартістю;
С – завдання по
зниженню собівартості продукції у плановому році, %;
РВР – рівень
базової рентабельності.
3.Розраховується
зміна величини планового прибутку під впливом обсягу випуску товарної
продукції, її собівартості, асортименту, сортності, оптових цін.
3.1Враховується
прибуток від реалізації непорівнянної продукції, прибуток у залишках
нереалізованої продукції. Таким чином, одержання прибутку від реалізації
товарної продукції заплановано за рахунок випуску товарної продукції планового
року, зниження собівартості, зміни сортності, асортименту продукції, підвищення
цін, прибутку в залишках нереалізованої продукції на початок і кінець року.
Підкреслимо, що система
ціноутворення планового періоду повинна враховувати не лише зміни цін на
товарну продукцію, що реалізується, а й коливання закупівельних цін на ресурси,
що використовуються підприємством – сировину, матеріали, паливо, заробітну
плату. Методика, що запропонована Коробовим М.Я.[50, с.160] дозволяє визначити,
як взагалі змінюється рентабельність продукції підприємства, ціни на ресурси, що
включаються до собівартості продукції при незмінних показниках обсягу
виробництва, собівартості, асортименту продукції. Формальне відображення методу
подається у вигляді:
,
де Кр –
базовий коефіцієнт рентабельності продукції скоригований на зміну відпускних
цін за товари, послуги й ціни на ресурси, що формують собівартість продукції в
умовах планового року;
К1р
– базовий коефіцієнт рентабельності;
IT – індекс відпускних цін на товарну
продукцію;
Ir – індекс цін на ресурси, які формують
собівартість товарної продукції.
Проведення аналізу впливу
цінового фактору в процесі планування прибутку ускладнюється проблемою точного
прогнозу індексів цін.
Окрім вище визначених у
разі планування фінансових результатів найчастіше використовуються такі методи,
як нормативний метод, балансовий метод, метод експертних оцінок,
економічно-математичне моделювання, методи ситуаційного аналізу та
прогнозування (метод оптимізації планових завдань).
Наведемо основні
характерні риси найбільш поширених методів цієї групи.
Нормативний метод застосовується при плануванні грошових доходів і прибутку та
грунтується на нормах витрачання сировини, матеріалів, палива, теплової і
електроенергії на одиницю продукції, ставках і розцінках з оплати праці,
ставках податків, ставках відрахувань до цільових фондів, нормах амортизації.
Обсяги прибутку в цьому випадку визначаються на підставі встановленого
підприємством відсотка рентабельності на всю продукцію, що реалізується. Норма
прибутків погоджується з замовником.
Ефективність цього методу
залежить від використання науково обґрунтованих норм і нормативних цін,
тарифів, ставок, розцінок, затверджених відповідно до чинного законодавства.
Балансовий підхід дає змогу пов’язувати прогнозні витрати виробництва й обігу з валовим
доходом і прибутком, за рахунок чого забезпечується збалансованість фінансових
ресурсів підприємництва. Результати таких розрахунків відображуються у бізнес-плані,
плані доходів і витрат.
Для господарюючих
суб’єктів державної форми власності визначено порядок складання фінансового
плану з таких розділів як: джерела формування та надходження коштів та
включення до плану такої статті доходів як асигнування з бюджету, у тому числі
на державні капіталовкладення; приріст активів підприємства; повернення
залучених коштів; витрати, пов’язані з внесенням обов’язкових платежів до
бюджету та державних цільових фондів; покриття збитків минулих періодів. Для
підприємств інших форм власності складання балансу доходів і видатків носить
рекомендаційний характер. Форму такого планування підприємство може обирати
самостійно.
На нашу думку, вказані
нормативні акти можуть справити значний вплив на інвестиційну, операційну та
фінансову діяльність. У період переважно адміністративного управління
економікою їх відсутність зумовлювало нечітку регламентацію процесу фінансового
планування на підприємстві. Фінансові плани або не складалися зовсім або
приймали форму окремих фінансових показників, включених до складу бізнес –
плану. Це не завжди сприйяє визначенню обсягів фінансових ресурсів, які будуть
знаходитися у розпорядженні підприємства, і відповідно, рівню передбачуваних
заходів із розширення виробництва, проведення дивідендної політики, повернення
та сплати відсотків за кредитними зобов’язаннями .
Фінансовий план
пов’язаний із рухом фінансових ресурсів, процесом їх мобілізації та напрямами
цільового використання коштів для виконання завдань соціально-економічного
розвитку підприємства. Як правило, фінансовий план охоплює розрахунки доходів,
видатків підприємства, його взаємовідносини з різними суб’єктами
підприємницької діяльності – постачальниками, споживачами, страховими
компаніями, кредиторами з приводу одержання позик від банків та інших
фінансових установ і повернення й обслуговування боргів, а також фінансові
платежі до бюджету та позабюджетних фондів, одержання від них коштів.
Основним завданням складання
такого плану є виявлення й мобілізація резервів збільшення прибутку,
спрямованого на постійне вдосконалення матеріальної бази, впровадження
науково-технічного прогресу на виробництві, соціальний розвиток, що, в
кінцевому підсумку, зумовлює платоспроможність та фінансову стабільність
підприємницьких структур. Цє стає можливим завдяки здійсненню контролю за
раціональним використанням матеріальних, трудових та фінансових ресурсів, визначення
шляхів ефективного капітального інвестування. Крім того, на кожному конкретному
етапі розвитку підприємства вкрай важливим є чітке визначення пріоритетних
напрямів використання коштів, розподілу витрат на капітальні та на поточні.
Зауважимо, що на
фінансово стійких підприємствах розрахунки планованого прибутку можуть
відбуватися на підставі методу власного фінансування. Послідовність таких
розрахунків включає такі аналітичні процедури:
1.Розрахунки потреби в
фінансуванні виробничого і соціального розвитку (на основі загального плану розвитку
підприємства) без амортизаційних відрахувань – Пвс.
2.Визначення питомої ваги
прибутку на соціальний і виробничий розвиток у загальному обсязі чистого прибутку –Вп
3.Визначення об’єму
чистого прибутку, що забезпечує можливості власного фінансування – ЧПвф :
ЧПвф=(Пвс/Вп)·100.
4.Встановлюється питома
вага чистого прибутку у загальному об’ємі прибутку на
підставі фактичних даних звітного періоду-Вчп:
Вчп=(ЧПф/ВПф)·100
5.Визначення загального
об’єму валового прибутку, що забезпечує умови власного
фінансування в продовж періоду прогнозування - ВПвф.
ВПвф= (ЧПвф/Вчп)·100.
Такий підхід до
планування прибутку активізує інвестиційну діяльність з метою оновлення
виробничого потенціалу підприємства.
Удосконалення формування
прибутку можливо за умов удосконалення елементів (параметрів), що складають
процес формування і впливають на нього.
Розвиток підприємства тісно пов’язаний з опрацюванням та реалізацією
стратегії і тактики управління процесом формування та розподілу прибутку.
Удосконаленню
формування прибутку на підприємстві сприйяє виконання наступних завдань на
підприємстві: збільшення обсягу виробництва та реализації продукції, збільшення
ціни реализації продукції, скорочення витрат на виробництво продукції та
структурні зрушення у продукції підприємства. Усі перелічені резерви у тому чи
іншому ступені можуть бути реализовані завдяки урахуванню відповідного фактору
та конкретних шляхів, які реалізуються через впровадження тих чи інших заходів.
Для реалізації описаних
вище моделей нами створена автоматизована система прийняття рішень відносно
формування реально можливого прибутку. Тобто, в системі
в
автоматизованому
режимі вирішується комплекс задач описаних в попередньому з використанням
відповідної інформації.
Наголосимо, що
створення реально придатної для практичного використання системи пов’язане зі
збором достовірної, актуальної інформації та вірної її інтерпретації. Збір
такої інформації досить тривалий та складний. Особливість вітчизняної
економічної системи, як ми вже відмічали, полягає у тому, що економічні
процеси, які відбуваються у нашій країні перше за все не носять еволюційного
характеру і дані минулих років не використовуються для прогнозування на
майбутнє, по-друге, багато економічних показників взагалі отримати неможливо.
Тому виникають особливі труднощі збирання необхідної інформації. Відмітимо, що
вірно інтерпретувати зібрану інформацію можливо лише при умові її своєчасної
обробки. Така обробка проведена нами з перспективою бути пов’язаною
статистичним та економіко-математичним аналізом даних на комп’ютері.
Стосовно
організаційно-структурного плану ми застосували таку схему розробки (рис.3.1):
Машинний синтез
алгоритму комплексу розрахунків реалізується у такій послідовності:
1. Запровадження
запиту. В запиті зазначається режим роботи, модель (метод), необхідна для
реалізації моделі інформація, контроль запиту. В основі останньої процедури
покладено послідовне порівняння даних, що вводяться з відповідними порогами
значень.
2. Аналіз
сукупності вхідних параметрів. Перевіряється коректність і несуперечність їх
одне одному.
3. Виведення
результатів розрахунків у відповідності з обраним режимом функціонування
системи.
Алгоритм машинної
реалізації у вигляді схеми дає наочне уявлення про функціонування системи
(додаток В), а багато віконний режим, що представлено на додатках С, D,
E, F
про її експлуатаційні можливості.
Рис.3.1 Блок-схема алгоритму машинної
реалізації планування формування прибутку підприємства
При розробці
програмного комплексу АС велика увага приділялася забезпеченню комфортності
користувача через відповідний інтерфейс. Усі вищевикладені етапи побудови
функцій і реалізації здійснюються в діалозі з комп’ютерною системою. Питання
задаються у формі, звичної для користувача, усі складності, що пов’язані
безпосередньо з моделюванням закриті. Разом
з тим користувач може на будь-якому етапі ознайомиться з результатом своєї
участі, переглянути рішення і почати його з попереднього кроку. Остаточне
рішення щодо вибору проектного (ефективного) комплексу економічних параметрів
діяльності приймає користувач, базуючиcь
на даних багатокритеріального аналізу і показниках економічної оцінки. До таких
оцінок віднесені переваги, що не враховувалися критеріями оптимізації, і їхня
привабливість істотна для користувача. Ефективний варіант може не збігатися з
найкращим, але прийняті розрахунки визначать ціну прийнятого рішення і нададуть
варіанти альтернативності вибор.
Автоматизація
дозволяє користувачу істотно збільшити кількість розглянутих варіантів у
порівнянні з традиційною практикою, коли кількість варіантів, що враховуються
при проектуванні прибутку рідко перевищувало два. Програмні засоби системи
орієнтовані на операційну систему Windows версії не нижче 5.0. для персональних
комп’ютерів сумісних з оперативною пам’яттю не менш 1 Мб. При роботі
використовується СУБД написані мовою Delphi 6.0.
При проектуванні
маркетингових процесів (операцій) у якості ЛПР можуть бути менеджери
відповідних підрозділів, адміністративний аппарат організації, керівники
проектів, що здійснюють розробки і захист проектних рішень відповідно до
нормативних і правових документів, що ведуть виконавці, які відповідають за
визначені функції.
Система надає
ЛПР не тільки необхідну інформацію щодо прийняття рішень, але і підсумкові
рекомендації у виді великих блоків кращого рішення, а іноді і всього рішення в
цілому, якщо аналітично забезпечена його абсолютна коректність.
Використання
можливостей колективного інтелекту в системі, по-перше, забезпечує надійність
інформації для вироблення рішення, по-друге, сприяє зниженню можливої
негативності наслідків реалізації рішення, чим безумовно підвищує якість
прийнятого рішення. Можливості прийняття рішень на основі альтернативності,
прозорості процедур, визначає ще одну функціональну здатність нашої системи –
до безупинного навчання персоналу користувачів з метою підвищення його
кваліфікації. Тобто, окрім суто виробничих переваг СППР “Прибуток” є зручним
інструментарем для реалізації освітянських функцій.
1.2 Економiко-математичне
моделювання в оптимiзацiї використання прибутку
нафтопереробних пiдприємств
Чистий прибуток пiдприємств є джерелом доходiв
акцiонерiв, а також з нього
можна здiйснювати значнi iнвестицiї для збiльшення потужностей та
структурно-технологiчного вдосконалення нафтопереробних
заводiв.
Можна спрямувати весь чистий прибуток
поточного року на виплату дивiдендiв
акцiонерам, не рахуючись з потребами технiчного розвитку виробництва. Але така стратегiя обернеться у кiнцевому рахунку
проти економiчних iнтересiв цих акцiонерiв
у наступнi роки, коли зношене устаткування та устарiла технологiя призведуть до збiльшення витрат виробництва, зниженню якостi
продукцiї та втратi ринкових позицiй. Таким чином,
виникає проблема оптимального узгодження мотивiв поведiнки власникiв
капiтала компанiї
зi стратегiєю
її технiчного розвитку. Оскiльки головне джерело iнвестицiй – чистий прибуток, то мова iде про
встановленнi рацiональної норми її реiнвестування
з таким розрахунком, щоб отримати найбiльшу з можливих
суму дивiдендiв за повний життєвий цикл компанiї.
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5
|