можливостi людини
необмеженi. Протягом багатовiкової iсторiї люди суттєво розсунули рамки
зазначених та iнших обмежень, проте перед iндивiдом, як i перед суспiльством в
цiлому, завжди на кожному етапi постає проблема вибору напрямiв та способiв
використання обмежених ресурсiв. Цю проблему можна вирiшувати рiзними методами,
якi лежать у площинi економiки. Серйозною проблемою є не тiльки виробництво, а
й розподiл його продуктiв мiж рiзними верствами населення.
Сукупнiсть
виробничих вiдносин представлена органiзацiйно-економiчними та
соцiально-економiчними вiдносинами, про якi йдеться при визначеннi конкретного
предмета економiчної теорiї. Економiка як наука, тобто як систематизоване
знання про суть економiчних явищ та процесiв, почала оформлюватися тiльки в
XVII- XVIII ст. паралельно з бурхливим розвитком ринкового господарства.
В економiчнiй науцi
ще за часiв У. Петтi (XVII ст.) почався процес диференцiацiї знань. Тепер це
система дисциплiн. Пiдготовка економiстiв в Українi сьогоднi ведеться бiльш як
з 50 спецiальностей.
Iснує багато
сучасних визначень поняття <економiчна наука>. Серед них основними є
такi, якi визначають її як науку: 1) про умови та форми, за яких вiдбуваються
виробництво та обмiн i вiдповiдний розподiл продуктiв мiж людьми, про шляхи
розв’язання проблеми органiзацiї споживання й виробництва; 2) що вивчає
проблеми використання обмежених виробничих факторiв (землi, працi,
устаткування, технiчних знань), а також фiнансових ресурсiв для виробництва та
розподiлу продуктiв мiж членами суспiльства; 3) що з’ясовує закономiрностi руху
цiн, грошей, норми процента, капiталу i прибутку для вироблення державою
вiдповiдної полiтики впливу на економiчне життя.
Наведенi точки зору
вiдображають тiльки певну сторону економiки, i кожна з них окремо не охоплює
повнiстю її систему. Власне, це визначення економiчних наук, що вивчають рiзнi
сторони багатогранного економiчного життя. Однак усi вони пiдкреслюють тiсний зв’язок
економiки з виробництвом та ринком.
Об’єктом вивчення
всiх економiчних наук є економiка в цiлому. Якщо об’єкт вивчення для них є
спiльним, то предмети вивчення є рiзними. <Сiм’я> економiчних наук
безперервно збiльшується. В її структурi, якщо мати на увазi вивчення не
окремих функцiональних сторiн чи галузей суспiльного виробництва, чим
займаються конкретнi економiчнi науки, а економiчну систему в цiлому, то
економiчна теорiя, безумовно, займає основне мiсце.
Економiчна iсторiя
та iсторiя економiчних учень також вивчають економiчну систему в цiлому, але в
рiзних аспектах. Перша дослiджує конкретнi форми функцiонування та розвиток
економiчних систем у рiзнi iсторичнi епохи з урахуванням нацiональних,
природних, полiтичних та iнших особливостей конкретних країн (або їх груп).
Друга аналiзує вiдбиття у свiдомостi рiзних суспiльних верств тих економiчних
вiдносин, якi iснують у певному вiдрiзку часу. Iсторiя економiчних учень
розкриває також об’єктивнi витоки виникнення рiзноманiтних шкiл та напрямiв в економiчнiй
науцi.
Окрему групу
утворюють спецiальнi (функцiональнi) пiдроздiли економiчної науки - економiчна
статистика, економiка працi, фiнанси, кредит i грошовий обiг, бухгалтерський
облiк та iн.
Найбiльшу групу
складають галузевi економiчнi науки, якi вивчають специфiку виявлення
виробничих вiдносин, їх законiв та функцiональних систем (управлiння
виробництвом, грошово-фiнансовий механiзм їй iн.) в рiзних сферах суспiльного
виробництва. Найбiльш загальною галузевою наукою є економiка промисловостi. Однак
i вона подiляється на економiку хiмiчної, металургiйної, нафтодобувної чи iншої
промисловостi, оскiльки постiйно розвивається суспiльний подiл працi,
вiдокремлюються вiдносно самостiйнi талузi виробництва i, як наслiдок, все
бiльш конкретизуються економiчнi дисциплiни.
У зв’язку з тим що
нематерiальна сфера (наука, освiта, охорона здоров’я та iн.) тiсно зв’язана з
галузями матерiального виробництва, бере участь у розподiлi, обмiнi та
споживаннi суспiльного продукту, економiчну сторону має як матерiальна, так i
нематерiальна виробнича дiяльнiсть людей. Видiляються новi галузевi економiчнi
дисциплiни - економiка сфери послуг, економiка освiти, економiка туризму тощо.
Оскiльки об’єктом
вивчення всiх економiчних наук поряд iз специфiчним предметом кожної з них є
вiдносини i зв’язки мiж людьми в процесi їх економiчної дiяльностi, то
взаємодiють i науки через обмiн iнформацiєю, використання результатiв сумiжних
дослiджень тощо. Методологiчною основою системи економiчних наук є економiчна
теорiя.
У минулому люди, які починали
вивчати економічну теорію,майже завжди вимагали короткого,чіткого визначення
цього предмета. Цьому попитові не бракувало пропозицій.Наведемо деякі з таких
визначень.
1. Економічна теорія — це
наука про види діяльності, пов’язані з обміном і грошовими угодами між людьми.
2. Економічна теорія — це
наука про використання людьми якісних чи обмежених продуктивних ресурсів
(земля, праця, товари виробничого призначення, наприклад машини, і технічні
знання ) для виробництва різних товарів (таких, як пшениця, яловичина, пальто,
концерти, шляхи, яхти) і розділу їх між членами суспільства з метою
споживання.
3. Економічна теорія — це
наука про щоденну ділову життєдіяльність людей, досягнення ними засобів до
існування і користання цих засобів.
4.
Економічна
теорія — наука про те, як людство розв’язує її завдання у галузі споживання і
виробництва.
5.
Економічна
теорія — це наука про багатство.
Цей перелік
досить великий, однак якщо провести годину у відповідному віділі доброї
бібліотеки, освічена людина зможе продовжити його. Втиснути у декілька рядків
точний опис певного предмета, що чітко відокремив би його від суміжних
дисциплин і дав уявлення початківцю про всі питання, які охоплює цей предмет, -
справа нелегка. Економічна теорія, безперечно, включає всі елементи, наведені
як у цих визначеннях, так і тих, що могли увійти до довшого переліку.
Якщо
примусити спеціаліста обрати зі всіх наведених дефініцій лише одну, то у наш
час він, очевидно, зупинився б на другій. Йому відомо, яке значення мають
гроші, і якби Китай починаючи з наступного року відмовився від використання
грошей взагалі, то перед ним постала би величезна кількість проблем, які
покликана вивчати економічна теорія. Дії Робінзона Крузо і самостійних
поселенців, хоч вони й не займались обміном товарів чи бартерною торгівлею,
також належать до компетенції економічної теорії.
Якщо говорити про звичайний перебіг життя, то
економічна теорія не може описувати почуття людини під час недільної обідні,
смак гусячого м'яса, яке вона їсть, слухаючи як Еліот читає свої вірші чи як
співає Сінатра про страждання кохання : про муки смерті. Найбільш значне у
житті не можна придбати задарма, але його не можна купити і на ринку. Отже,
жодне визначення предмета економічної теорії не може бути точним, оскільки у
цьому, по суті, і немає потреби. Для ознайомлення з предметом можна було б
навести таку його коротку характеристику: “Економічна теорія — це наука про
те, які з рідкісних продуктивних ресурсів люди і суспільство протягом часу, за
допомогою грошей і без їхньої участі, обирають для виробництва різних товарів
і розподілу їх з метою споживання тепер і у майбутньому між різними людьми і
групами суспільства”.
Об’єктом економiчної
теорiї є економiка в цiлому (на мiкро-, макро- i глобальному рiвнях).
Мiкрорiвень економiки починається з сiм’ї; фiрма (пiдприємство) є його основною
ланкою. Макрорiвень охоплює господарство цiлої країни, а глобальний -
мiждержавнi економiчнi об’єднання та всесвiтнє господарство.
Багатоаспектнiсть
змiсту економiки зумовлює рiзноманiтнiсть напрямiв вивчення економiчного життя
суспiльства: в центрi уваги постають виробничi вiдносини, проблеми ефективностi
економiчної системи, особливостi рiзних систем господарювання та iн. Важливим є
вивчення свiтового досвiду розвитку еко-
номiчної теорiї та
вiдповiдних навчальних дисциплiн.Так, розглядаючи предмет економiки, П.
Самуельсон i Р. Нордхаус наголошують на тому, що люди вибирають спосiб
використання обмежених виробничих ресурсiв для вироблення рiзних продуктiв та
розподiлу їх мiж членами суспiльства. Якщо виходити з прагматичне^
спрямованостi навчального процесу,, то такий пiдхiд цiлком виправданий.
У рамках економiчної
теорiї дослiджується не тiльки оптимiзацiя виробництва при обмежених ресурсах,
а й економiчнi форми та закономiрностi, в яких здiйснюється суспiльне
вiдтворення в цiлому. В той же час вченi _не вiдмовляються i вiд
полiтико-економiчного аналiзу вiдносин власностi, оскiльки не можна звести
економiчну науку лише до конкретно-економiчного знання.
Термiн <полiтична
економiя> щодо економiчної теорiї був застосований ще французьким
меркантилiстом А. Монкретьєном у працi <Трактат полiтичної економiї>,
написанiй в 1615 р. З грецької <полiтикос> перекладається як державний,
суспiльний. Отже, цей термiн означає науку про ведення господарства в державi,
суспiльствi.
Сьогоднi школа
економiстiв Чiкагського унiверситету (США) пiд керiвництвом вiдомого вченого М.
Фрiдмана видає <^оиi-паi ої РоIiНсаI Есопогпу>, присвячений проблемам
полiтичної економiї. Сучасний рiвень розвитку полiтичної економiї розглядається
у чотиритомному словнику, виданому пiд редакцiєю Дж. Iтвелла, М. Мi-лгейта, П.
Ньюмена <ТЬе ^е\V Раi^гауе. А Оiсїiопаi-у о{ Есопотiсв>; Ьопгiоп, ^ V.
еiс., 1987 (уоi. З, р. 906).
У пiдручнику
<Есопотiса>, який неодноразово перевидавався в Лондонi, Нью-Йорку,
Мехiко, Москвi, його автори К. Р. Макконнелл та Л. С. Брiо зазначають, що
полiтеконом тепер входить як неодмiнний член у вищi урядовi ради (М., переклад
з англ., 1992.-Т. 1.- С. 19). Подiбних прикладiв можна навести дуже багато.
Сьогоднi вивчення
полiтекономiчного аспекту економiчної теорiї означає дослiдження розвитку
економiчних явищ та процесiв через пiзнання виробничих вiдносин.Функцiєю
економiчної теорiї є характеристика основ економiчних систем, яка подається
через аналiз виробничих вiдносин: органiзацiйно-економiчних та
соцiально-економiчних (рис. 2). .
![Ведение в курс Ведение в курс](images/208859.gif)
У процесi органiзацiї
виробництва виникають органiзацiйно-економiчнi вiдносини, якi вiдбивають певний
иого рiвень. Вони вiдображаються такими абстрактно-загальними категорiями, як
<праця>, <засоби виробництва>, <розподiл працi> тощо, i
виражають систему вiдносин <людина - виробництво>.
Органiзацiйно-економiчнi
вiдносини безпосередньо зв’язанi з продуктивними силами. Вони виникають з
приводу трудової дiяльностi, кооперацiї працi, обмiну засобами виробництва
тощо. В цiлому цi вiдносини зображенi господарською системою органiзацiї та
управлiння економiкою на рiзних рiвнях.
Конкретнi
органiзацiйно-економiчнi вiдносини вiдображенi у господарських системах окремих
галузей суспiльного виробництва - економiка промисловостi, сiльського
господарства, торгiвлi, охорони здоров’я та iн. їх специфiку вивчають конкретнi
економiчнi науки. До загальних органiзацiйно-економiчних вiдносин належать
форми i методи господарювання, характернi для всiх галузей економiки. Серед
останнiх сьогоднi видiляються, по-перше, ринкова система, в центрi якої -
товарно-грошовi вiдносини; по-друге, пiдприємництво, в центрi якого-ефективне
ведення господарства. Загальнi органiзацiйно-господарськi вiдносини - це
вiдносини у сферi грошового обiгу, цiноутворення, фiнансiв та кредиту,
маркетингу, менеджменту, бiржової справи тощо. Саме вони, оскiльки не
охоплюються конкретними економiчними науками, належать до загальної економiчної
теорiї.
Соцiально-економiчнi
вiдносини зумовлюють систему зв’язкiв <людина - людина>. До них належать
закономiрностi розвитку вiдносин власностi (передусiм на засоби виробництва),
тiсно пов’язаних з ними розподiлу i вiдтворення суспiльного виробництва в
цiлому як економiчного кругообiгу, який вiдбувається через виробництво,
розподiл, обмiн i споживання продуктiв та послуг.
Дослiдження
соцiально-економiчних вiдносин розкриває соцiальнi можливостi iнтеграцiйних
процесiв в сучасному суспiльствi та управлiннi господарством. Це дозволяє також
визначити рiвень вiдповiдностi економiчної дiяльностi вимогам зростання
суспiльного багатства i пов’язаним з ним iнтересам переважної бiльшостi членiв
суспiльства.
Вивчення
соцiально-економiчних вiдносин дає змогу побачити, хто реально володiє засобами
виробництва та фiнансами, привласнює їх, тобто в чиїх iнтересах вiдбувається
розподiл вироблених продуктiв та послуг, i, нарештi, як i скiльки трудiвник
працює на себе та iнших членiв суспiльства.
Виробничi вiдносини
вiдповiдають iсторично певнiй формi власностi на засоби виробництва та
дiалектичне взаємодiють з продуктивними силами.
Поняття
<власнiсть> - одне з. центральних у курсi економiчної теорiї. Власнiсть
iснує на трьох рiвнях. Перший з них матерiально-натуральний (заводи, ферми,
лiкарнi, навчальнi та науковi заклади тощо), другий- юридичний, коли йдеться
про правове оформлення володiння, розпорядження ним та його використання, i
третiй - полiтекономiчний, який вiдображає реальне, а не юридичне присвоєння
результатiв економiчної дiяльностi. До органiзацiйно-економiчних форм власностi
належать iндивiдуальна, колективна, державна тощо; до соцiально-економiчних -
приватна, суспiльна (остання може бути мiсцевого, загальнодержавного i навiть
загальносвiтового рiвня), змiшана. Кожна з них має свою сферу оптимального застосування.
Загальним критерiєм ефективностi тiєї чи iншої форми власностi виступає мiра
вiдчуження виробника вiд засобiв виробництва та його результатiв. У певному
суспiльствi одна з форм власностi є панiвною. Вiдповiдно до неї складаються
соцiально-економiчнi вiдносини.
Полiтекономiчний
аспект економiчної теорiї охоплює також аналiз економiчних законiв та їх
взаємодiї.
Органiзацiйно-економiчнi
та соцiально-економiчнi виробничi вiдносини вiдтворюються постiйно в
найрiзноманiтнiших формах i поєднаннях. Поняття, якi вiдображають в
узагальненому виглядi умови економiчного життя суспiльства, називаються
економiчними категорiями (наприклад, <товар>, <вартiсть>,
<прибуток>, <нацiональний доход> тощо). Економiчнi категорiї
вiдбивають суть економiчних явищ i процесiв.
Економiчнi закони виявляють об’єктивнi,
стiйкi при-чинно-наслiдковi зв’язки як усерединi виробничих вiдносин,
економiчних процесiв i явищ, так i мiж ними самими, розкривають сутнiсть цих
зв’язкiв (наприклад, закони вартостi, середнього або монопольного прибутку,
спiввiдношення мiж складовими нацiонального доходу та iн.). Економiчнi закони
не можуть бути незмiнними, оскiльки економiчнi процеси не є чимось застиглим.
Страницы: 1, 2, 3, 4
|