Банковський чек – це чек, який виписан банком на свій
банк-кореспондент. У тексті таких чеків немає найменування фірми-чекодавця, а
чекодавцем виступає банк боржника. Оплата по таким чекам здійснюється за
рахунок коштів банка чекодавця на його рахунках в банку-кореспонденті за
кордоном.
Фірмовий чек – це чек, виписаний фірмой на отримувача. В більшості
випадків такі документи виписуються на прд'явника в національній або іноземній
валюті на пред'явника і виставляються фірмой на свій банк. Оплата по ним
провадиться за рахунок коштів чекодавця.
У випадках, коли при видачі чеку не мається на увазі
отримання готівки, застосовуються кросовані та розрахункові чеки. Ознака, яка
відрізняє кросований чек – дві паралельні лінії, які наненсені по діагоналі на
ліцевій стороні чеку. Це робиться для того, щоб усунути зловживання чеком. Його
держатель не може отримати визначену суму готівкою. Ця сума зараховується на
рахунок чекодержателя в банку, який виступає платником по чеку, або в іншому
будь-якому банку. Такий чек можна оплатити тільки банку або іншій кредитній
установі. При цьому, якщо між паралельними діагоналями вписується найменування
банку, то чек може бути сплачен лише цьому банку. Таким чином, кросовані чеки
застосовуються для переведення тієї чи іншої суми з одного рахунка на інший.
Видача розрахункового чеку теж передбачає перевод грошей з одного рахунка на
інший. Але в цьому випадку банк-платник кредитує на суму чеку рахунок
чекодержателя.
3.3. Розрахунки акредитивами..
Аккредитив, який використовується при розрахунках,
незалежно від того, як він назван або позначений, являє собою одностороннє,
умовне грошове забов'язання банка, яке видається їм за дорученням
клієнта-наказодателя аккредитива на користь його контрагента по контракту –
бенефіціара, по якому банк, відкривший аккредитив, повинен здійснити сплату
бенефіціару або акцептувати тратти бенефіціара і сплатити по ним у строк, або
уповноважує інший банк здійснити такі розрахунки, при умові надання
бенефіціаром документів, які передбачені в аккредитиві, та при виконанні інших
умов аккредитива.
Акредитив - це форма
розрахунків, при якій банк-емітент за дорученням свого клієнта (заявника
акредитива) зобов'язаний:
-
виконати платіж третій
особі (бенефіціару) за поставлені товари, виконані роботи та надані послуги;
-
надати повноваження
іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж.
Заявник акредитива -
платник, який звернувся до банку, що його обслуговує, для відкриття акредитива.
Банк-емітент - банк
платника, що відкриває акредитив своєму клієнту.
Бенефіціар - юридична
особа, на користь якої виставлений акредитив (продавець, виконавець робіт або
послуг тощо).
Виконуючий банк -
банк бенефіціара або інший банк, що за дорученням банку-емітента виконує
акредитив.
Залежно від характеру акредитивної операції, що покладена
банком-емітентом на виконуючий банк, він може виступати авізуючим або
банком-платником.
Умови та порядок проведення акредитивної форми розрахунків
передбачаються у договорі між бенефіціаром і заявником акредитива.
Банк-емітент може відкривати такі види акредитивів:
а) покритий - акредитив, для здійснення платежів при якому завчасно
бронюються кошти платника в повній сумі на окремому рахунку в банку-емітенті
або виконуючому банку;
б) непокритий - акредитив, оплата за яким, у разі тимчасової відсутності
коштів на рахунку платника, гарантується банком-емітентом за рахунок
банківського кредиту.
Акредитиви бувають відзивні та безвідзивні. На кожному акредитиві має
бути вказано, чи є він відзивним або безвідзивним. У разі відсутності такої
вказівки акредитив вважається безвідзивним.
Відзивний акредитив - акредитив, який може бути змінений або
анульований банком-емітентом без попереднього погодження з бенефіціаром
(наприклад, у разі недотримання умов, передбачених договором, дострокової
відмови банку-емітента від гарантування платежів за акредитивом).
Усі розпорядження про змінення умов відзивного акредитива заявник може
надати бенефіціару тільки через банк-емітент, який повідомляє виконуючий банк,
а останній -бенефіціара.
Виконуючий банк не має права приймати розпорядження безпосередньо від
заявника акредитива.
Виконуючий банк зобов'язаний оплатити документи, які відповідають умовам
акредитива, виставлені бенефіціаром і прийняті виконуючим банком, до отримання
останнім повідомлення про змінення або анулювання акредитива.
Безвідзивний акредитив -
акредитив, який може бути змінений або анульований тільки за згодою
бенефіціара, на користь якого він був відкритий. Бенефіціар може достроково
відмовитися від використання акредитива, якщо таке передбачено його умовами. Із
своїми пропозиціями про змінення умов акредитива бенефіціар має звернутися до
заявника акредитива, а заявник, у разі згоди, вносить зміни до акредитива через
банк-емітент, який надсилає потрібне повідомлення виконуючому банку.
Акредитиви в іншому (виконуючому) банку за дорученням банку-емітента
можуть виконуватися:
а) депоновані - списанням коштів з аналітичного рахунку "Розрахунки
акредитивами", відкритого у виконуючому банку;
б) гарантовані - наданням виконуючому банку права списувати кошти з
кореспондентського рахунку банку-емітента, відкритого при встановленні
кореспондентських відносин між банками. Відносини між банком-емітентом і
виконуючим банком регулюються кореспондентськими договорами, в яких
передбачається розмір комісійних за авізування та інші витрати, пов'язані з
відкриттям і виконанням акредитива, а також відповідальність сторін щодо оплати
розрахункових документів згідно з умовами акредитива.
Аккредитив за своєю природою являє собою угоду, яка відокремлена від
контракта куплі-продажу, і банки ні в якому разі не несуть відповідальності за
невиконання умов контракту будь-яким з контрагентів.
3.4. Розрахунки векселями.
Вексель як визначена форма грошового забов'язання широко застосовується
в господарському обороті України. Його застосування в якості засобу обігу і
розрахунку у цій сфері пов'язане з тим, що частина обігу здійснюється за
рахунок кредиту.
У багатьох країнах світу обіг векселя регламентується єдиним законом,
який був прийнятий Женевською вексельною конвенцією у 1930 році. Через сім
років і в колишньому Радянськлму Союзі було впорядковано вексельне
законодавство.
Векселем визначається цінний папір, який засвідчує нічим не обумовлене
зобов'язання векселедавця (простий вексель) або іншого вказаного у векселі
платника (переказний вексель) виплатити з настанням зазначеного у векселі
строку відповідну суму володарю векселя (векселедержателю). Таким чином,
вексель є безумовне, абстрактне, суворе формальне зобов'язання або наказ
сплатити відповідну суму грошей. Основні учасники вексельних правовідносин –
векселедавець, векселедержатель та платник. У залежності від того, хто є
платником за векселем – сам векселедержатель чи третя особа – розпізнають два
види векселів: простий і переказний. Переказний вексель інакше називається
“трата”. Вексельне забов'язання утворюється одностороннім волевиявленням з боку
векселедавця. Особливість векселя як цінного папера полягає в тому, що він є
суворо формальним документом. З одного боку, щодо нього діє правило: чого немає
у векселі, того не існує, з іншого – дефект форми векселя спричиняє його
недійсність без попереднього визнання данного фокту з боку суду. Ця особливість
одержала також назву вексельної суворості. Та недійсність векселя є відносною:
недоліки форми векселя забирають від нього тільки “вексельну силу”, але не
можуть перешкодити розгляду такого векселя як ділового документа іншої ділової
природи (наприклад, боргової записки).
Векселі, як і чеки, - невідємні елементи грошового обігу. Без них не
можливо ефективно здійснювати міжгосподарськи розрахунки і вийти з платіжної
кризи. Однак функціонування вексельного обігу в Україні пов'язане з певними
труднощами. Причини тут різні: брак традиційних навичок у здійснені
розхрахунків векселями; ненасиченість ринку відповідною товарною масою;
неплатоспроможність та недисциплінованість багатьох господарських організацій.
Звичайно, поки комерційні банки активно не працюють із векселями,
адаптувати вексель до умов чинної системи розрахунків буде важко. Нині операції
з векселями поетапно впроваджуються у практику діяльності комерційних банків.
Діяльність банку здійснюється за двома основним напрямками:
-
проведення класичних
банківських операцій з векселями, тобто облік, інкасування, надання авалю, надання
кредитів під заставу векселів, продаж векселів, що належать банку;
-
оформлення векселями
взаємозаборгованості суб'єктів підприємницької діяльності.
3.5. Вексельні операції та їх характеристика..
Всі операції з векселями можна поділити на дві групи:
1.
операції, пов'язані з
видачею та погашенням векселей, тобто операції з власними векселями, точніши з
векселями, по яким підприємство виступає або платником (векселедателем в
простих та та трассатом-акцептантом в переказних векселях), або векселедателем-трассантом
(в переказних векселях);
2.
опреації, пов'язані з
обігом векселей, тобто операції з чужими векселями, а точніши з векселями, в
яких підприємство виступало надписником, яке не приймало участі в складанні
векселя.
До першої
групи операцій відносяться:
-
видача простого векселя;
-
трассування:
на іншого платника наказу третій особі;
на іншого платника власному наказу;
на самого себе;
-
доміціляція векселя;
-
оплата векселя.
До другої
групи операцій відносяться:
-
облікова операція
(індосування);
-
ломбардна операція
(кредит під заставу векселя);
-
комісіонна операція
(інкасування векселів і супроводжуючих їх товарних документів);
-
депозитна операція
(зберігання та керування векселями);
-
акцептна операція
(акцептний кредит);
-
гарантійна операція
(поручительство по векселям).
Доміціляція
векселів.
Якщо платнику представляється зручним, щоб
вексель при настанні строку платежу був оплачений не їм самим, а третьою
особою, тоді складається доміцільований вексель. Місце платежу по ньому
відрізняється від місця проживання платника – векселедателя в простих та
акцептанта в переказних векселях. Особа, яка буде платити по векселю і замінює
акцептанта або векселедержателя, називається доміціліатом, а особа, яка
уповноважує доміціліата зробити платіж, – доміціліантом.
Для
трассата доміціліювання має ту перевагу, що звільнює його від турбот, які
пов'язані з оплатою векселя. Для векселедателя доміціліювання корисно в тих
випадках, коли він проживає в будь-якому населенному пункті, де немає установи
банків. Шляхом доміціліювання векселя в одному з банківських пунктів вексель
стає «прийнятним» як для банків, так і для інших осіб, які бажають його
приобрести; він легше може бути облікован, а при інкасуванні по такому векселю
не потрібно нести накладних витрат (дамно, порто та інш.)
По звичаям,
що склалися, для доміціліювання векселя трассант у переказних і першепридбавач
в простих векселях доручають доміціліювати вексель: перший – трассату, а другий
– векселедателю. Потім трассат (векселедатель) звертається до особи, яка мешкає
по місцю передбачуваній або бажаємої доміціляції, з проханням про дозвіл
доміціліювати вексель, сповістити умови покриття і додаткові умови відносно
самої операції: розміру комісіонної винагороди, відсотків по рахунку на залишкм
сум та інше. Комісіонер дозволяє призначити себе доміціліатом, як правило, на
умові попереднього покриття (при наявності кредиту з боку доміціліата по
відношенню до доміціліанта питання про покриття не виникає, сторонами
нормуються лише умови доміціляції). Трассат в переказному та векселедатель в
простому векселях доміцілюють потім вексель у доміціліата та письмову
повідомляють їх про це, а також трассанта в переказному та першепридбавача в
простому векселі, надсилая тому або іншому сам доміцілійований вексель
(прийнято, що доміцілійований вексель по-перше акцептується трассатом, щоб не
визивати підозри у першепридбавача щодо платежа).
Доміціліант
надсилає свому доміціліату відповідне покриття, а тот потім оплачує у строк
доміцілійований у нього вексель; він же перекреслює підпис особи, яка забов'язана
платежом по векселю – акцептанта в перказному та векселедателя в простому
векселях, - і повертає йому або іншому сплачений та касирований (знищений)
таким чином доміцілійований вексель.
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9
|