Аналіз
грошового потоку клієнта не тільки оцінює в цілому кредитоспроможність клієнта,
але і показує на цій основі граничні розміри нових позик, а також слабкі місця
управління підприємством, з яких можуть витікати умови кредитування і т.п.
Розглянемо
детальніше деякі з них.
Метод
оцінки кредитоспроможності позичальника на основі системи фінансових
коефіцієнтів, які визначаються по балансових формах.
У
світовій практиці застосовуються 5 груп таких коефіцієнтів:
1)
коефіцієнти ліквідності;
2)
коефіцієнти ефективності;
3)
коефіцієнти фінансового левериджа;
4)
коефіцієнти прибутковості;
5)
коефіцієнти обслуговування довга.
Цей
метод, по суті, тільки різною мірою вибірковості фінансових коефіцієнтів
використовує, напевно, будь-яка сучасна методика оцінки кредитоспроможності
позичальника. У подальшому викладі докладніші зупинимося на окремих її моментах
при тій, що проводиться оцінки кредитоспроможності позичальників одним з сучасних
банків, а тут лише скажемо, що безліч коефіцієнтів цього методу дозволяють
оцінити поточний стан справ позичальника на основі порівняння їх з нормативними
критеріями. Позичальники підрозділяються на декілька груп і кредитуються банком
з урахуванням номера групи позичальника і специфіки галузі.
Розрахунок
таких коефіцієнтів в динаміці може дати комплексне віддзеркалення стану справ
позичальника, але оскільки при оцінці кредитоспроможності передбачається
посилання відповідних показників в майбутнє, то у зв'язку з цим метод доцільно
доповнювати прогнозними оцінками фахівців.
У
зарубіжній практиці комерційні банки вибирають коефіцієнти для практичного
використовування, вирішують питання про особливості методології їх розрахунку.
Далі коефіцієнти включаються в стандартні бланки звітності клієнтів, тобто
розраховуються клієнтами. Працівники банку своїми методами перевіряють
"логіку звіту", правильність розрахованих коефіцієнтів.
Метод
оцінки кредитоспроможності позичальника на основі розрахунку фінансових
коефіцієнтів.
На
відміну від попереднього даний метод орієнтує банк розглядати не процес
здійснення діяльності, а лише фінансовий результат, бо зрештою важливе реальне
повернення кредиту.
Таблиця
1.1.
Аналітичний рахунок результатів
|
Метод визначення
|
1. Виручка від реалізації (В від РП).
2. Валовий комерційний дохід (маржа) (ВКД).
3. Додана вартість (ДС)
4. Валовий експлуатаційний дохід. (ВЕД)
5. Валовий експлуатаційний результат
(ВЕР)
6. Прибуток, який залишається у розпорядженні
підприємства (РП)
7. Чистий прибуток (ЧП)
|
В від РП - Вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей і готової продукції
ВКД - Експлуатаційні
витрати
ДС - Витрати на - Податки на - Оплата
зарплату зарплату відпусток
ВЕД- Сплата + Дохід від вкл – Відрахування
відсотків засобів до фонду
за кредит в інші ризику
ВЕР - Прибуток, розподілюваний – Податок
на
між працівниками прибуток
РП + Випадкові доходи - Амортизація
(витрати) нерухомості
|
Таким
чином, орієнтуючись на те, щоб побачити результат фінансово-господарської діяльності
позичальника, банк тим самим стимулює його на зростання таких показників як
валовий комерційний дохід або чистий прибуток. Не можна не побачити, що
абсолютні показники є інформацією не тільки про масштаби прибутку, але і про
розмір основних невиробничих фондів (амортизація нерухомості), кількість
акціонерів (прибуток розподілюваний між працівниками), розмір ризику
(відрахування до фонду ризику), загальної величини позикових засобів (сплата
відсотків за кредит), а розрахунок відносних показників здатний навіть
поглибити даний аналіз і здійснити міжгосподарські порівняння.
Метод
оцінки кредитоспроможності позичальника на основі аналізу грошових потоків.
Недоліки
вищезгаданих способів в деякій мірі можуть бути подолані, якщо визначати коефіцієнти
виходячи з даних про обороти ліквідних засобів, запаси і короткострокові
боргові зобов'язання. При правильній ув'язці відповідних оборотів оцінки
кредитоспроможності стануть надійнішими. Реалізований такий підхід, може бути
через аналіз грошових потоків клієнта, а саме через визначення чистого сальдо
різних його надходжень і витрат за певний період (складання притоку і відтоку
засобів). Таким чином, грошовий потік визначає здатність підприємства покривати
свої витрати і погашати заборгованість своїми власними ресурсами.
Таблиця
1.2.
Показники
|
Притік (надходження)
|
Відтік (витрачання)
|
засоби на рахунку активів:
зобов'язання:власні засоби:
|
Зменшення
збільшення
збільшення
|
Збільшення
зменшення
зменшення
|
Різниця
між притоком і відтоком засобів визначає величину загального грошового потоку
(ЗГП).
Для
аналізу грошового потоку беруться, як правило, дані як мінімум за 3 останніх
роки. Якщо клієнт мав стійке перевищення притоку над відтоком, то це свідчить
про його фінансову стійкість - кредитоспроможність. Коливання величини ЗГП
(короткочасні перевищення відтоку над притоком) говорить про нижчий рейтинг
клієнта. Систематичне перевищення відтоку над притоком засобів характеризує
клієнта як некредитоспроможного. Позитивна середня величина ЗГП (перевищення притоку
над відтоком), що склалася, може використовуватися як межа видачі нових позик,
тобто вона показує, в якому розмірі клієнт може погашати за період боргові
зобов'язання.
На
підставі співвідношення величини ЗГП і розміру боргових зобов'язань клієнта визначається
його клас кредитоспроможності. Нормативні співвідношення такі:
I
клас -0,75; II клас -0,30; III клас -0,25;
IV,V
клас -0,2; VI клас - 0,15.
Аналіз
грошового потоку дозволяє зробити висновок про слабкі сторони управління
підприємством. Наприклад, відтік засобів може бути пов'язаний з управлінням
запасами, розрахунками (дебітори і кредитори), фінансовими платежами (податки,
відсотки, дивіденди). Виявлені результати аналізу використовуються для розробки
умов кредитування.
Для
вирішення питання про доцільність видачі і розмірі позики на відносно тривалий
термін аналіз грошового потоку робиться не тільки на основі фактичних даних за
минулі періоди, але і прогнозних даних на планований період.
Перші
використовуються для оцінки других (у основі прогнозу величин окремих елементів
притоки і відтоку засобів лежать їх фактичні значення в минулі періоди і
плановані темпи приросту виручки від реалізації).
Описаний
метод аналізу грошового потоку називається непрямим. Разом з тим існує і прямий
метод, зміст якого може бути зведене до наступного:
Таблиця
1.3.
Збільшення (зменшення) грош. коштів ЗГП=
в результаті виробництв. господарств. діяльності
|
Збільшення (зменшення) +грошових коштів
- результат інвестиційної
|
Збільшення (зменшення)
+ грош. коштів в результаті
- фінансової діяльності
|
Розрахунок доданків здійснюється таким
чином:
Перше:
Виручка від реалізації - Платежі постачальникам і персоналу + Відсотки одержані
- Відсотки сплачені - Податки.
Друге:
Надходження від продажу основних активів - Кап. вкладення.
Третє:
Кредити одержані - Погашення боргових зобов'язань + Емісія облігацій + Емісія
акцій - Виплата дивідендів.
Метод
оцінки кредитоспроможності на основі аналізу ділового ризику.
Діловий
ризик пов'язаний з переривчастою кругообігу фондів, можливістю не завершити
ефективно цей кругообіг. Аналіз такого ризику дозволяє прогнозувати достатність
джерел погашення позики. Тим самим він доповнює способи оцінки
кредитоспроможності ' клієнтів банку.
Чинники
ділового ризику пов'язані з окремими стадіями кругообігу фондів. Набір цих
чинників може бути представлений таким чином:
1.
Надійність постачальників.
2.
Диверсифікованість постачальників.
3.
Сезонність поставок. Тривалість зберігання сировини і матеріалів (чи є товар
швидкопсувним).
4.
Наявність складських приміщень і необхідності в них.
5.Порядок
придбання сировини і матеріалів (у виробника або через посередника).
6.
Чинники екології.
7.
Мода на сировину і матеріали.
8.
Рівень цін на цінності, що придбаваються, і їх транспортування (доступність цін
для позичальника, небезпека підвищення цін).
9.
Відповідність транспортування характеру вантажу.
10.Ризик
введення обмежень на вивіз і ввезення імпортної сировини і матеріалів.
Діловий
ризик пов'язаний також з недоліками законодавчої основи для здійснення
операції, що кредитується, а також із специфікою галузі позичальника. Необхідно
враховувати вплив на розвиток даної галузі альтернативних галузей,
систематичного ризику в порівнянні з економікою в
цілому
схильність галузі циклічності попиту, постійність результатів в діяльності
галузі і т.д.
Більшість
перерахованих чинників може бути формалізоване, тобто для них можуть бути
розроблені бальні оцінки.
Залежно
від кількості врахованих чинників і прийнятої шкали розробляється таблиця
визначення класу кредитоспроможності позичальника на основі ділового ризику:
Таблиця
1.4.
Вірогідність ризику
|
Бали
|
Клас кредитоспроможності
|
1.Неризикова операція
2.Мінімальний ризик
3.Середній ризик
4.Високий ризик
5.Повний ризик
|
більше 100
80-100
50-79
30-49
0-29
|
I
II
III
IV
V
|
Прогнозні
методи оцінки кредитоспроможності.
Більшість
використовуваних методів оцінки кредитоспроможності обернута на аналіз минулого
стану позичальника. Проте, при визначенні кредитоспроможності часто говорять не
про поточну, а про майбутню платоспроможність підприємства.
Як
додаткові методи оцінки кредитоспроможності можна використовувати різні методи
прогнозування можливого банкрутства підприємств. Для експрес-аналізу потреба в
застосуванні різноманітних прийомів і методів прогнозування відпадає, тому
зупинимося на 3 основних:
-
розрахунок індексу кредитоспроможності;
-
використовування системи формалізованих і неформалізованих критеріїв;
-
прогнозування показників платоспроможності.
Приведена
методика має один, але вельми серйозний недолік : істоті її можна розглядати
лише відносно крупних компаній, котируючих свої акції на біржах.
Будь-яке
прогнозне рішення є суб'єктивним, а розраховані значення критеріїв носять
швидше характер інформації до роздуму. Рішення в однокритерійній задачі
простіше, ніж в багатокритерійній, але і там і тут є свої плюси і мінуси.
Використання системи формалізованих і неформалізованих критеріїв дозволяє
врахувати не тільки дані бухгалтерського обліку, звітності, але і додаткову
інформацію.
Інші
методи оцінки кредитоспроможності. Якщо розглянуті нами
методи в тому або іншому ступені застосовуються в українській банківській
практиці, то за кордоном оцінка надійності здійснюється, як правило, за
допомогою декількох ключових позицій.
У США
застосовується
правило п'яти "сі" (ключові слова починаються на
"сі"):
-
характер (character) - особа позичальника, його репутація в діловому світі,
відповідальність, і готовність виконати узяті зобов'язання;
-
фінансові можливості (сарасity) - здатність погасити узяту позику за рахунок
поточних грошових надходжень або від продажу активів;
-
майно (сарital) - величина і структура акціонерного капіталу підприємства;
-
забезпечення (соllаtеrаl ) - види і вартість активів, пропонованих як застава
при отриманні кредиту;
-
загальні умови (conditions) - стан економічної кон'юнктури і інші зовнішні
чинники, здатні зробити вплив на положення позичальника(наприклад, зміна
податкового законодавства і т.п. ).
Легко
помітити, що і "5 сі" не позбавлені недоліків. Названі показники, за
деяким винятком, не можуть бути виражені безпосередньо в цифрових величинах;
Значить, і тут виникають проблеми надійності аргументування на користь того або
іншого висновку. Багато показників розраховуються виходячи з даних про залишки,
а не обороти.
У Англії
ключовим словом, в якому зосереджені вимоги при видачі позик позичальникам, є
термін "PARTS", що включає:
purpose
- призначення, мета;
amount
- сума, розмір;
repayment
- оплата, повернення довга і відсотків;
term - термін;
security
- забезпечення, застава.
Таким
чином, стисло розглянувши деякі з існуючих методів оцінки кредитоспроможності
відзначимо, що причиною недоліків будь-якого з них є їх вузька
цілеспрямованість. Якщо неможливо врахувати всі чинники, що впливають на оцінку
кредитоспроможності, то,как правило, їх групують і розглядають при аналізі
окремо, або вдаються до середніх значень і т п.
Тому,
в сучасних умовах будь-яка методика повинна бути орієнтована на синтез основних
і додаткових методів, або застосовувати пов'язану систему, побудовану на
декількох методах.
РОЗДІЛ 2. Аналіз
кредитоспроможності та фінансового стану підприємства
2.1
Аналіз
структури балансу підприємства
Дані, які приводяться в пасиві дозволяють
визначити, які зміни пройшли в структурі власного і позиченого капіталу скільки
позичено в оборот підприємства довгострокових і короткострокових позичених
коштів; пасив показує, звідки взялись кошти, кому зобов’язане за них підприємство.
Фінансовий стан підприємства багато в чому
залежить від того, які кошти воно має в своєму розпорядженні і звідки вони
вкладені. По мірі власності використаний капітал підрозділяється на власний і
позичений. По строку використання розрізняють капітал довгостроковий,
короткостроковий і постійний.
В залежності від того на скільки
оптимально відношення власного і позиченого капіталу, багато в чому залежить
фінансовий стан підприємства.
В зв’язку з
показниками, які характеризують ринкову стійкість підприємства є:
ü Коефіцієнт фінансової
автономності, або питома вага власного капіталу;
ü Коефіцієнт фінансової залежності;
ü Коефіцієнт фінансового ризику
(відношення позиченого капіталу до власного).
Чим вищій рівень першого показника і нижче
другого і третього, тим стійкіший фінансовий стан підприємства.
Таблиця 2.1 Структура пасивів підприємства
Показники
|
Рівень
показника
|
На
початок року
|
На
кінець року
|
Відхилення
+/-
|
Питома
вага власного капіталу в загальній валюті балансу (коефіцієнт фінансової
автономності підприємства)
|
94,7
|
94,2
|
-0,5
|
Питома
вага запозиченого капіталу ( коефіцієнт фінансової залежності)
Довгострокового
Короткострокового
|
5,3
0,04
5,26
|
5,8
-
5,8
|
+0,4
-0,04
+0,54
|
Коефіцієнт
фінансового ризику
|
0,05
|
0,06
|
+0,01
|
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5
|