- криза ліквідності (коли
підприємство є неплатоспроможним або існує реальна загроза втрати
платоспроможності).
Важливою передумовою
застосування правильних антикризових заходів є ідентифікація глибини фінансової
кризи. Розрізняють три фази кризи:
а) фаза, яка безпосередньо не
загрожує функціонуванню підприємства (за умови переведення його на режим
антикризового управління);
б) фаза, яка загрожує
дальшому існуванню підприємства і потребує негайного проведення фінансової
санації;
в) кризовий стан, який не
сумісний з існуванням підприємства і призводить до його ліквідації.
Ідентифікація фази фінансової
кризи є необхідною передумовою правильної та своєчасної реакції на неї.
Головним критерієм прийняття рішення щодо санації чи ліквідації підприємства є
його санаційна спроможність. Санаційна спроможність - це наявність у
підприємства, що перебуває у фінансовій кризі, фінансових,
організаційно-технічних та правових можливостей, які визначають здатність до
успішного проведення його фінансової санації.
Заходами щодо відновлення платоспроможності боржника, які містять
план санації, можуть бути[2] :
- реструктуризація підприємства;
- перепрофілювання виробництва;
- закриття нерентабельних виробництв;
- відстрочка та (або) розстрочка платежів або прощення (списання)
частини боргів, про що укладається мирова угода;
- ліквідація дебіторської заборгованості;
- продаж частини майна боржника;
- зобов'язання інвестора про погашення боргу (частини боргу)
боржника, зокрема шляхом переведення на нього боргу (частини боргу) та його відповідальність
за невиконання взятих на себе зобов'язань;
- виконання зобов'язань боржника власником майна боржника та його відповідальність
за невиконання взятих на себе зобов'язань;
- продаж майна боржника як цілісного майнового комплексу (для недержавних
підприємств);
- одержання кредиту для виплати вихідної допомоги працівникам боржника,
які звільняються згідно з планом санації, який відшкодовується в першу чергу за
рахунок реалізації майна боржника;
- звільнення працівників боржника, які не можуть бути задіяні в
процесі реалізації плану санації. Вихідна допомога у цьому разі виплачується за
рахунок інвестора, а за його відсутності - за рахунок реалізації майна боржника
або за рахунок кредиту, одержаного для цієї мети;
- інші заходи відновлення платоспроможності боржника.
13.5 Причини кризи, її
види та фази розвитку
Причинами
банкрутства є виникнення фінансової кризи на підприємстві, під якою розуміють
загрозу неплатоспроможності, діяльність підприємства в неприбутковій зоні,
відсутність у фірми потенціалу успішного функціонування. Для прогнозування та
аналізу, з метою можливого подолання, фінансової кризи на підприємстві, дуже
важливим є розуміння причин її виникнення. Світовий досвід містить наступний
перелік можливих причин виникнення фінансової кризи [42]:
- недостатність оборотнім
коштів;
- застаріле обладнання;
- прострочена велика
кредиторська та дебіторська заборгованість;
- не конкурентоспроможність
продукції;
- низький рівень кваліфікації
персоналу;
- криза галузі;
- форс-мажорні обставини;
- податковий тиск;
- державне втручання в
економіку;
- зриви поставки сировини;
- нестабільність фінансового
ринку;
- несприятлива кон’юнктура
ринку;
- відсутність стратегії;
- низький рівень менеджменту;
- посилення конкуренції в
галузі або монополізм;
- зайві робочі місця.
Причини поділяються на
внутрішні (екзогенні) та зовнішні (ендогенні).
Як правило, сукупність деяких
зазначених причин може призвести до таких негативних наслідків:
- втрата клієнтів та
покупців готової продукції;
- зменшення кількості
замовлення та контрактів на продаж;
- втрата робочого часу;
- підвищення собівартості
продукції;
- збільшення розміру
неліквідних товарів;
- підвищення тиску на ціни;
- виникнення виробничих
конфліктів.
З метою швидкої ідентифікації
фінансової кризи, виявлення причин, що неї визначаються, і розробки
антикризових заходів на підприємствах доцільно впроваджувати систему раннього
попередження і реагування (СРПР). Система раннього попередження і реагування —
це особлива інформаційна система, що сигналізує керівництву про потенційні
ризики, що можуть насуватися на підприємство як із зовнішнього, так і з
внутрішнього середовища.
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
Зменшення грошових надходжень
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
Дефіцит власних основн. та оборотн. коштів
|
|
|
|
|
|
|
|
Повна
неплатоспроможність
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
Рис.13.5.1.
Схематичне переростання фінансової кризи в банкрутство
підприємства
13.6 Діагностика
фінансового стану підприємства
Процес створення системи
раннього попередження та реагування включає в себе такі етапи [42]:
I етап – визначення сфер спостереження;
II етап – визначення індикаторів раннього
попередження (обсяг реалізації, рівень періодичних платежів, кредиторська та
дебіторська заборгованість);
III етап – визначення цільових показників;
IV етап – формування центрів обробки
інформації;
V етап – формування інформаційних каналів;
Розрізняють дві підсистеми
СРПР: систему, зорієнтовану на внутрішні параметри діяльності підприємства, і
систему, зорієнтовану на зовнішнє середовище. Внутрішньо зорієнтована
підсистема СРПР спрямована на ідентифікацію ризиків і шансів, що ховаються
усередині підприємства. У своєму розвитку ця підсистема дійшла вже до третього
покоління. Системи першого покоління були зорієнтовані на ідентифікацію
наслідків дії тих чи інших факторів; другого — на визначення симптомів; третього
— на виявлення першопричин. Одним з найважливіших інструментів системи раннього
попередження банкрутства підприємств і методом його прогнозування є
дискримінантний аналіз. Зміст дискримінантного аналізу полягає в тому, що за
допомогою статистичних методів будується функція й обчислюється інтегральний
показник, на підставі якого з достатньою імовірністю можна передбачити
банкрутство суб'єкта господарювання.
Існує багато підходів до
прогнозування фінансової неплатоспроможності суб'єктів господарювання. Будь-яка
методика оцінювання кредитоспроможності є, по суті, методикою прогнозування
банкрутства. У закордонній практиці поширення придбали дві моделі — Альтмана і
Спрингейта, названі на честь їхніх авторів [34].
Модель Альтмана (розроблена в 1968 році і відома
також за назвою «розрахунок Z-показника» — інтегрального показника рівня
погрози):
(13.6.1)
де Х1 = (Поточні
активи - Поточні пасиви) / Обсяг активу;
Х2 =
Нерозподілений прибуток / Обсяг активу;
Х3 = Прибуток до
виплати відсотків / Обсяг активу;
Х4 = Ринкова
вартість власного капіталу / Позикові засоби;
Х5 = Виторг від
реалізації / Обсяг активу;
При Z < 1,8 - імовірність
банкрутства дуже висока;
1,8 < Z < 2,7 -
імовірність банкрутства середня;
2,7 < Z < 2,99 -
імовірність банкрутства невелика;
Z > 2,99 - імовірність
банкрутства незначна.
Методичні рекомендації
Міністерства економіки України [10] розроблені з метою забезпечення
однозначності підходів при оцінці фінансово-господарського стану підприємств,
виявленні ознак поточної, критичної чи надкритичної їх неплатоспроможності та
ознак дій, передбачених статтями 1562 - 1564
Кримінального кодексу України, - приховування банкрутства, фіктивного
банкрутства чи доведення до банкрутства, а також для своєчасного виявлення
формування незадовільної структури балансу для здійснення випереджувальних
заходів щодо запобігання банкрутству підприємств [19],[20].
Поточною неплатоспроможністю може характеризуватися фінансовий
стан будь-якого підприємства, якщо на конкретний момент через випадковий збіг
обставин тимчасово суми наявних у нього коштів і високоліквідних активів
недостатньо для погашення поточного боргу, що відповідає законодавчому
визначенню, як неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати
грошові зобов'язання перед кредиторами після настання встановленого строку їх
сплати, у тому числі із заробітної плати, а також виконати зобов'язання щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше, як через
відновлення платоспроможності.
Економічним показником ознак
поточної платоспроможності (Пп) при наявності простроченої кредиторської
заборгованості є різниця між сумою наявних у підприємства грошових коштів, їх
еквівалентів та інших високоліквідних активів і його поточних зобов'язань, що
визначається за формулою:
Пп = А040 + А045
+А220 +А230 + А240 - П620
де А040, А045,
А220, А230, А240 - відповідні рядки активу
балансу;
П620 - підсумок IV
розділу пасиву балансу.
Від'ємний результат алгебраїчної
суми зазначених статей балансу свідчить про поточну неплатоспроможність
суб'єкта підприємницької діяльності.
Фінансовий стан
підприємства, у якого на початку і в кінці звітного кварталу мають місце ознаки
поточної неплатоспроможності, відповідає законодавчому визначенню боржника,
який неспроможний виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами, у тому
числі зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів),
протягом трьох місяців після настання встановленого строку їх сплати.
Ознаки критичної
неплатоспроможності, що відповідають фінансовому стану потенційного
банкрутства, мають місце, якщо на початку і в кінці звітного кварталу, що
передував поданню заяви про порушення справи про банкрутство, мають місце
ознаки поточної неплатоспроможності, а коефіцієнт покриття (Кп) і коефіцієнт
забезпечення власними засобами (Кз) у кінці звітного кварталу менше їх
нормативних значень - 1,5 і 0,1 відповідно.
Коефіцієнт покриття характеризує достатність
оборотних коштів підприємства для погашення своїх боргів і визначається, як
відношення суми оборотних коштів до загальної суми поточних зобов'язань за
кредитами банку, інших позикових коштів і розрахунків з кредиторами.
Коефіцієнт покриття
визначається за формулою[23]:
Кп = А260 : П620
де А620 - підсумок
II розділу активу балансу.
Коефіцієнт забезпечення
власними засобами
характеризує наявність власних оборотних коштів у підприємства, необхідних для
його фінансової сталості, і визначається, як відношення різниці між обсягами
джерел власних та прирівняних до них коштів і фактичною вартістю основних
засобів та інших необоротних активів до вартості наявних у підприємства
оборотних активів - виробничих запасів, незавершеного виробництва, готової
продукції, грошових коштів, дебіторської заборгованості та інших оборотних
активів.
Коефіцієнт забезпечення
власними засобами визначається за формулою:
Кп = А260 : П620
де П380 - підсумок
розділу I пасиву балансу;
А080, А260
- підсумки I і II розділів активу балансу відповідно.
Якщо в кінці звітного
кварталу хоча б один із зазначених коефіцієнтів (Кп або Кз) перевищує його
нормативне значення або протягом звітного кварталу спостерігається їх
зростання, перевага повинна надаватися позасудовим заходам відновлення
платоспроможності боржника або його санації в процесі провадження справи про
банкрутство.
Якщо протягом терміну,
установленого планом санації боржника, забезпечується позитивний показник
поточної платоспроможності і перевищення нормативного значення коефіцієнта
покриття (Кп > 1,5) при наявності тенденції зростання рентабельності, платоспроможність
боржника може вважатися відновленою (відсутні ознаки потенційного банкрутства).
Якщо за підсумками року
коефіцієнт покриття менше 1 і підприємство не отримало прибутку, то такий його
фінансовий стан характеризується ознаками надкритичної неплатоспроможності,
коли задоволення визнаних судом вимог кредиторів можливе не інакше, як через
застосування ліквідаційної процедури.
Якщо на початку звітного
періоду, що передував поданню заяви до арбітражного суду про порушення справи
про банкрутство, були відсутні ознаки надкритичної неплатоспроможності, тобто,
фактичний коефіцієнт покриття перевищував 1 при нульовій або позитивній
рентабельності, це може свідчити про наявність ознак фіктивного банкрутства.
Економічними ознаками дій
щодо доведення до банкрутства може вважатися таке фінансове становище боржника,
якщо підприємство не мало ознак надкритичної неплатоспроможності напередодні
виконання угод, укладених з корисливих мотивів. Якщо на окремих стадіях
провадження у справі про банкрутство буде встановлено, що боржником подані
недостовірні відомості про своє майно в бухгалтерському балансі або в інших
документах, що свідчать про його фінансове та майнове становище, яке фактично
характеризується ознаками надкритичної неплатоспроможності, у таких випадках
можуть мати місце ознаки щодо приховування банкрутства.
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11
|