Залежно
від суб'єктів, що здійснюють фінансовий контроль та характеру контрольної
діяльності, розрізняють наступні його види:
-
державний фінансовий контроль;
-
відомчий фінансовий контроль;
-
громадський (суспільний) фінансовий
контроль;
-
аудит.
Державний
фінансовий контроль здійснюють державні органи влади та управління. Його
головною метою є забезпечення інтересів держави і суспільства щодо поступлень
доходів і витрачання державних коштів. Від його організації багато в чому
залежать шляхи економічного розвитку держави, рівень добробуту населення,
масштаби тіньової економіки і економічних злочинів.
Відомчий
фінансовий контроль застосовується тільки до підвідомчих підприємств і
організацій. Він здійснюється контрольно - ревізійними підрозділами міністерств
і відомств, охоплює діяльність підзвітних їм підприємств, установ і
організацій. В останні роки в процесі адміністративної реформи у зв'язку з
ліквідацією великої кількості міністерств та появою підприємств нових форм
власності масштаби відомчого контролю значно скоротилися.
Громадський
(суспільний) фінансовий контроль здійснюють громадські організації (партії,
рухи, профспілкові організації тощо). Об'єкт контролю залежить від завдань, які
перед ним стоять.
Аудит
- це незалежний зовнішній фінансовий контроль, заснований на комерційних
засадах. Поява та розвиток аудиту в сучасних умовах господарювання зумовлена
наступними чинниками:
-
значним скороченням масштабів неефективного
відомчого контролю;
-
появою підприємств нових форм власності,
які не підпорядковуються вищестоящій організації, яка здійснює контроль за
їхньою діяльністю;
-
неможливістю загальнодержавними органами
фінансового контролю охопити регулярними і глибокими перевірками всі суб'єкти
господарювання, що і покладається на аудиторські фірми.
Залежно
від джерел інформації й методики виконання контрольних дій фінансовий контроль
поділяють на документальний і фактичний. Поділ за цією ознакою є певною мірою
умовним, тому що в основу його розмежування покладено лише різні джерела даних,
що використовуються при здійсненні контрольних дій. Так, джерелами інформації
для документального контролю є первинні документи, бухгалтерська, статистична
звітність, нормативи та інша документація. Фактичний контроль ґрунтується на
вивченні фактичних даних про об'єкт контролю за даними їх перевірки в
натуральному вираженні. А тому він не може бути всеохоплюючим з огляду на
безперервний характер фінансово-господарських операцій.
Залежно
від цільової спрямованості контрольних дій виділяють тактичний і стратегічний
контроль. Стратегічний фінансовий контроль спрямовується на розв'язання
стратегічних питань розвитку підприємства у майбутньому, тактичний вирішує
поточні питання їхньої фінансової діяльності.
Залежно
від місця здійснення фінансового контролю виділяють такі його види як контроль
на місцях, коли суб'єкт виконує контрольні дії безпосередньо на підконтрольному
об'єкті, та дистанційний контроль при якому суб'єкт контролює віддалений від
нього об'єкт за допомогою інформації, яка передається за допомогою засобів
зв'язку.
Контроль
поділяють також на внутрішній і зовнішній. Вони можуть носити характер
ієрархічного контролю. Такий контроль можна розглядати на різних рівнях:
-
між законодавчою владою і урядом;
-
між центральною владою і бюджетними
установами;
-
між розпорядниками бюджетних коштів
різних рівні;
-
між управліннями та підпорядкованими їм
підрозділами.
Характерною
ознакою ієрархічного контролю є підзвітність. Це означає, що нижчестоящі
установи та підрозділи відповідають за результати діяльності на конкретному
рівні, а вищестоящі - регулюють відповідну діяльність та контролюють її.
Під
зовнішнім контролем розуміють контрольні заходи, які здійснюються ззовні та
охоплюють усю систему державних органів, а тому можуть сприйматися як
макрозаходи. Здійснення зовнішнього контролю розпочинається з вироблення
макроекономічної політики, визначення допустимого рівня видатків і дефіциту. На
підставі цих загальних завдань складаються плани використання коштів,
формується бюджет, який, у свою чергу, є необхідною законодавчою й
адміністративною основою щорічного бюджетного циклу. Центральні органи
виконавчої влади мають можливість виконувати відповідні функції регулювання -
вони визначають правила використання внутрішніх систем обліку, цільового
виділення коштів, норми та принципи здійснення видатків, а також види і форми
звітності та періодичності її подання.
Внутрішній
контроль являє собою оперативні заходи, що проводяться самою організацією. Він
доповнює макроекономічну стратегію, розроблену центральними органами.
Організація самостійно проводить стратегічний аналіз напрямків власної
фінансової діяльності та підготовки відповідних фінансових планів і бюджетів.
Після складання і затвердження планів доходів і витрат основну увагу
організації приділяють проблемам управління й оперативного фінансового
контролю.
Зазначені
вище види контролю доповнюють один одного і між ними існує тісний зв'язок. Лише
у оптимальному поєднанні цих двох видів контролю можна добитися їх повної
віддачі та ефективності. Важливою ознакою класифікації фінансового контролю є
форма його здійснення як засіб вираження змісту об'єкта контролю. Формами
фінансового контролю є певні сторони виявлення змісту фінансового контролю
залежно від часу здійснення контрольних дій. Виділяють такі форми фінансового
контролю: попередній, поточний і наступний. Критерій розмежування цих форм
полягає у зіставленні часу здійснення контрольних дій із процесами формування і
використання фондів фінансових ресурсів. Водночас вони тісно взаємопов'язані,
відображаючи тим самим безперервний характер контролю. Попередній
(превентивний) фінансовий контроль проводиться до здійснюється фінансових
операцій і має велике значення для попередження порушень. Він передбачає оцінку
обґрунтованості фінансових програм і прогнозів в процесі складання, розгляду і
затвердження бюджетних планів всіх рівнів, кошторисів позабюджетних фондів - на
основі оцінки обґрунтованості розподілу ВВП та інших макроекономічних
показників розвитку економіки держави, на мікрорівні - в процесі розробки
фінансових планів і кошторисів, кредитних і касових заявок, фінансових розділів
бізнес-планів, складанні прогнозів балансів суб'єктів господарювання.
В
умовах переходу до ринкової економіки превентивний фінансовий контроль є
найефективнішою формою, оскільки дозволяє запобігти перевитратам і втратам
фінансових ресурсів, порушенню законодавства. На стадії фінансового
прогнозування і планування превентивний контроль слугує передумовою для
прийняття оптимальних управлінських рішень.
Поточний
(оперативний) фінансовий контроль є органічною частиною оперативного
фінансового управління й регулювання фінансово-господарської діяльності
підприємств, організацій, установ, галузей економіки. Він проводиться в короткі
проміжки часу в процесі здійснення фінансово-господарських операцій
(перерахування податків, зборів, утворення фондів грошових коштів, здійснення
виплат тощо). Опираючись на дані первинних документів оперативного і
бухгалтерського обліку та інвентаризацій, поточний контроль дає змогу
регулювати фінансові операції, що швидко змінюються, попереджувати збитки і
втрати. Наступний (ретроспективний) фінансовий контроль здійснюється шляхом
аналізу і ревізії бухгалтерської і фінансової звітності після закінчення
звітного періоду (за підсумками місяця, кварталу, року). Він характеризується
поглибленим вивченням фінансової діяльності за попередній період, дає змогу
масштабно оцінити позитивні та негативні сторони фінансової діяльності
суб'єктів господарювання, розробляти заходи щодо їх усунення.
Слід
зазначити, що всі форми фінансового контролю взаємопов'язані і доповнюють одна
одну. Так, попередній контроль забезпечує перевірку проектів бюджетів,
фінансових планів, кошторисів тощо. Поточний контроль допомагає своєчасно
виявити вади й порушення в процесі фінансово-господарської діяльності та
своєчасно їх усунути. Наступний контроль виявляє вади, які не були виявлені
попереднім та поточним контролем. Важливою ознакою класифікації фінансового
контролю є його метод. Основними методами фінансового контролю, як конкретних
способів (прийоми) його проведення, є: ревізія, перевірка, обстеження, нагляд. Перевірка
проводиться по окремих питаннях фінансово-господарської діяльності на основі
бухгалтерських документів. У процесі перевірки виявляються порушення фінансової
дисципліни і вживаються заходи щодо їх усунення.
Обстеження
охоплює окремі сторони діяльності підприємств і установ. У процесі обстеження
можуть здійснюватися певні виміри виконаних робіт, витрачання матеріалів,
палива, енергії. Обстеження може проводитись також через опитування,
спостереження тощо. Характерним для обстеження є використання прийомів
зіставлення фактичного стану справ з нормативним.
Нагляд
проводиться контролюючими органами за економічними суб'єктами, що отримали
ліцензію на певний вид фінансової діяльності: страхову, інвестиційну,
банківську тощо. Він передбачає контроль за дотриманням встановлених правил і
нормативів, порушення яких призводить до відкликання ліцензії.
Ревізія
— це метод документального контролю за всією фінансово-господарською діяльністю
підприємства, організації, установи за певний проміжок часу з метою
встановлення законності здійснюваних операцій, їхньої доцільності та
ефективності, перевірки дотримання фінансової дисципліни, правильності обліку й
достовірності облікових і звітних даних.
За отупінню охоплення господарської діяльності суб'єкта розрізняють повну та часткову,
комплексну та тематичну ревізії. При чому, якщо перша передбачає перевірку всіх
сторін фінансово - господарської діяльності об'єкта контролю і характеризується
загальним глибоким вивченням фінансового боку діяльності організації,
максимально можливим застосуванням різних методів контролю, то часткова ревізія
проводиться для перевірки окремих сторін або учасників фінансово-господарської
діяльності господарюючих суб'єктів. Проводиться з певного переліку питань за
допомогою ознайомлення з окремими напрямками фінансової діяльності.
Комплексна
ревізія являється найбільш повною, охоплює усі сторони діяльності підконтрольного
підприємства, організації, установи, господарську і фінансову діяльність
суб'єкта контролю, питання збереження і ефективного використання фінансових
ресурсів, якості та стану бухгалтерського обліку та звітності. Для перевірки
вузьких технічних і технологічних питань до ревізії залучаються відповідні
спеціалісти, що дозволяє забезпечити ефективність і повноту її результатів.
Тематична ревізія проводиться в однотипних підприємствах, організаціях,
установах по певному переліку питань, що дозволяє виявити типові недоліки або
порушення і прийняти заходи до їх усунення. Вона дозволяє зосередитись лише на
окремих аспектах діяльності.
Залежно
від ступеня охоплення фінансових і господарських операцій розрізняють (повноти
залучених документів) суцільну, вибіркову та комплексну ревізії. Суцільні
ревізії передбачають перевірку усіх операцій на певній ділянці діяльності за
весь підконтрольний період, вибіркові ревізії - певної частини первинних
документів за певний проміжок часу. Як правило, перевіряють один місяць у
кварталі, при виявленні порушень переходять до суцільної ревізії. Комбінована
ревізія передбачає перевірку одних учасників суцільним методом, а інших —
вибірковим, що дозволяє ревізувати (охопити) великі об'єкти з великим
документооборотом, які здійснюють крупні господарські операції.
Не
зважаючи на вид ревізії за її результатами оформляється акт, на основі якого
приймаються заходи щодо усунення порушень, відшкодування матеріальних збитків і
притягнення винуватців до відповідальності. Використання всієї сукупності
видів, форм і методів контролю у їх тісній взаємодії має надзвичайно велике
значення для ефективного функціонування системи фінансового контролю у цілому.
Предметом
контролю с фінансові операції, пов'язані зі створенням і використанням фондів фінансових
ресурсів. Фінансовий контроль лише тоді виконує призначену йому роль, якщо
ґрунтуватиметься на певних принципах. До їх числа належать:
- принцип законності, об'єктивності,
поєднання державних, регіональних і приватних інтересів;
- принцип розподілу контрольних
повноважень, який передбачає розмежування функцій ініціювання та виконання
фінансового контролю між суб'єктами;
- принцип ефективності, що передбачає
пристосованість системи контролю до фінансової діяльності господарюючих
суб'єктів і залежить від повноти виконання контролюючими суб'єктами вимог
безперервності, своєчасності, оперативності та відповідальності.
Можна
застосовувати безліч інших критеріїв, і в кожному випадку знайдуться аргументи
для обґрунтування того чи іншого розмежування видів фінансового контролю.
На думку науковців, найбільш
доцільним є первинний поділ фінансового контролю на види за типом його
суб’єктів, а при подальшому поділі залучати інші критерії. З такої точки зору
систему видів та форм контролю можна зобразити у наступному вигляді (рис.
1.2.).
Рис. 1.2. Види і форми фінансового
контролю[22,
с. 215].
Наведена схема не претендує на
повноту – головним її призначенням є демонстрація різноманітності видів, форм
та методів, які можуть бути застосовані при реальному здійсненні фінансового
контролю. Зрозуміло, що кожен з вказаних видів поділяється далі – наприклад,
бюджетна сфера поділяється на Державний та місцеві бюджети, які підлягають
державному фінансовому контролю у неоднаковому порядку. Стосовно конкретних
форм і методів здійснення фінансового контролю, їх різноманітності, опису і
порівняння, визначення найбільш ефективних виходить за межі даної роботи.
В аспекті теоретичного дослідження
варта на окремий розгляд думка: вже просте схематичне зображення може
наштовхувати на думку – чи потрібно застосовувати всі ці різноманітні види,
форми і методи, коли завдання у державного фінансового контролю єдине –
попередити незаконне, неефективне та нецільове використання державних коштів?
Здавалося б, що в практиці здійснення державного фінансового контролю мав би
відбуватися природний відбір, в результаті якого ця множина мала б суттєво
скоротитися, залишилася б обмежена кількість найбільш ефективних видів, форм і
методів.
Вцілому, на сьогодні єдиного і
однозначного поділу фінансового контролю на певні види, тотожні за порядком з
поняттям «фінансовий контроль», виробити взагалі неможливо. Фінансові потоки в
суспільстві настільки багатогранні, що поділити їх на чітко визначені види
надзвичайно важко, цих видів має нараховуватися так багато, що поділ на
обмежену їх кількість втрачає сенс. Має право на існування певна множина
визначень, які мають використовуватися в тих чи інших випадках. Однак в кожному
разі має підтримуватися певний системний порядок – наводитися і
використовуватися тотожні поняття.
Використання
всієї сукупності видів, форм і методів контролю у їх тісній взаємодії має
надзвичайно велике значення для ефективного функціонування системи фінансового
контролю у цілому.
1.3 Органи фінансового контролю та їх функції
Державний
фінансовий контроль здійснюється органами законодавчої (представницької) і
виконавчої влади України, як то Верховна Рада України, Міністерство фінансів,
Рахункова палата, органи Державної контрольно-ревізійної служби, Державного
казначейства, Державної податкової служби, Державної митної служби аудитори та
аудиторські служби. Однак, якщо Рахункова палата і ДКРС є спеціальними органами
державного фінансового контролю, тобто контроль є основним і єдиним завданням
цих органів, то Державна податкова служба, Державне казначейство, внутрівідомчі
контрольно-ревізійні підрозділи виконують контрольні функції паралельно з
іншими покладеними на них завданнями; вони зобов'язані контролювати лише окремі
напрямки руху державних коштів.
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7
|