Рис. 17.
Структура кредитів домашнім господарствам за терміном надання та видом валюти.
На
наш погляд, основні ризики для банківської системи сконцентровані у кредитах,
наданих фізичним особам у іноземній валюті, які формують найбільшу частку в
загальній структурі банківських кредитів. Крім того, більшу частину (55%) у
загальній структурі наданих кредитів становлять саме довгострокові валютні
кредити, що, з урахуванням існуючої диспропорції за термінами залучених
банківськими установами депозитів та складної економічної ситуації, свідчить
про зростання ризику.
Виявлення
факторів ризику дає змогу узагальнити можливі негативні наслідки для
банківської системи, зокрема:
1)
подальше погіршення якості кредитних портфелів банківських установ через
зростання частки прострочених і сумнівних кредитів, втрату об’єктами застави
частини вартості;
2)
зниження прибутковості діяльності банків, у т. ч. через необхідність нарощення
обсягів резервів для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями
банків та списання безнадійної заборгованості банківськими установами, що
посилює ризик збиткової діяльності, особливо в умовах знецінення національної
валюти для кредиторів, які проводили ризикову кредитну політику;
3) виникнення
проблем із поверненням зовнішніх запозичень через погіршення фінансових
результатів діяльності банківських установ унаслідок низької кредитної
активності та їх капіталізації;
4)
посилення загрози відтоку капіталу через припинення діяльності в Україні
відділеннями банків із іноземним капіталом, власники яких не бажатимуть
зазнавати втрат, продовжуючи діяльність у країні з нестабільною політичною
ситуацією в умовах наявного економічного спаду, та намагання власників
вітчизняних банківських установ зберегти залишки активів;
5)
подальше обмеження ресурсної бази, а отже й уповільнення темпів кредитування
через високий відсоток проблемних кредитів, досить обережне ставлення зовнішніх
кредиторів до ненадійних вітчизняних позичальників (основними факторами
високого ризику яких є низька якість активів, зростання обсягу проблемних
кредитів, зниження вартості заставленого майна, великий зовнішній борг, дефіцит
торговельного балансу, спад реального ВВП);
6)
падіння ринкової вартості акцій банківських установ.
Посилення
негативного впливу виявлених факторів ризику на стабільність банківської
системи можливе внаслідок погіршення кредитоспроможності і фінансового
становища клієнтів: суб’єктів господарювання та фізичних осіб.
Так,
через погіршення зазначених показників щодо суб’єктів господарювання
відбувається, по-перше, збільшення частки пролонгованих кредитів, значний обсяг
яких припадає на великі підприємства металургійної, хімічної, машинобудівної і
будівельної галузей, унаслідок негативної кон’юнктури на їхню продукцію;
по-друге, звуження ресурсної бази, в тому числі через зростання недовіри до
банківської системи, зменшення коштів на рахунках клієнтів, зокрема внаслідок
відповідної динаміки надходжень на їхні поточні рахунки через скорочення
виробництва й погіршення кон’юнктури, вилучення ліквідних активів із
банківської системи, в тому числі через зростання тіньового сектору економіки;
по-третє, погіршення якості кредитних портфелів банківських установ та
збільшення частки проблемних активів унаслідок зростання обсягу простроченої
заборгованості.
Скрутне
становище фізичних осіб, по-перше, потребує додаткових витрат, пов’язаних із
необхідністю підвищення якості моніторингу кредитів, виявлення причин
припинення розрахунків за позикою і запровадження відповідних заходів щодо
відновлення розрахунків; по-друге, завдає збитків банківським установам через
неповернення позик, знижує ресурсні можливості кредиторів, що відповідним чином
позначається на рівні виконання ними власних зобов’язань; по-третє, зумовлює
потребу в забезпеченні кваліфікованими фахівцями, діяльність яких має бути
спрямована на роботу із проблемними кредитами фізичних осіб, а також ведення
судових справ щодо безнадійних кредитів; по-четверте, потребує організації
роботи з масового вилучення, зберігання, оцінки та переоцінки об’єктів застави
з урахуванням ситуації, що склалася на ринку, а також їх реалізації за
кредитами, власники яких не спроможні розрахуватися за своїми зобов’язаннями.
Таким
чином, негативні результати фінансової діяльності суб’єктів господарювання
неодмінно позначаються на стабільності і рівні капіталізації банківської
системи. Тому потрібен зважений підхід до реалізації кредитної політики з
урахуванням можливих ризиків та їх наслідків у разі погіршення економічних
умов.
2.5
Реструктуризація кредитів як метод управління проблемною заборгованістю
Питання
своєчасного погашення кредитів стали серйозною проблемою для багатьох клієнтів
банків після першої хвилі фінансової кризи в Україні у листопаді-грудні 2008
року. Через падіння доходів населення і девальвацію гривні у 2008 році багато
боржників виявилися не в змозі обслуговувати банківські кредити.
За
даними НБУ, частка проблемних кредитів, наданих українськими банками, на кінець
2009 року склала 6,17% 46,055 млрд. грн. в абсолютному вираженні. При цьому з
початку року проблемна заборгованість збільшилася в 2,6 разів і до кінця року
зберігалася динаміка зростання.
Шляхом
вирішення проблем заборгованості для багатьох позичальників стала можливість
реструктуризації кредитів, тобто зміна умов погашення зобов’язань. Нормативну
базу реструктуризації проблемної заборгованості створили дві постанови
Національного банку України №49 від 05.02.2009 року та №328 від 03.06.2009
року, яка є значно ефективнішою. Слід звернути увагу на постанову НБУ від 06.08.2009
року №461 «Про заходи по забезпеченню погашення кредитів», яка встановила для
комерційних банків рекомендації для роботи з фізичними особами, які мають
заборгованість за споживчими кредитами і потрапили у скрутне фінансове
становище.
Національний
банк України у 2009 році нормативно врегулював процес реструктуризації
кредитної заборгованості, затвердивши постанову №328 «Про заходи щодо
забезпечення погашення кредитів». Зокрема, встановлено чіткі межі зміни деяких
параметрів кредитних угод. Так, комерційним банкам заборонено надавати кредитні
канікули на термін більше одного року. При цьому продовжувати первинний термін
кредиту можна не більше ніж на два роки. Претендент на реструктуризацію повинен
документально довести, що він дійсно неспроможний обслуговувати кредит на
первинних умовах. Постановою встановлена і пріоритетність здійснення
реструктуризації для різних категорій позичальників. Так, відповідно до
документа, першочергове право на реструктуризацію мають родини, що взяли кредит
на купівлю квартири площею не більше 110 квадратних метри, і не володіють іншою
нерухомістю та змушені щомісяця платити за кредитом більше 30% підтверджених
місячних доходів.
У
другу чергу на реструктуризацію можуть претендувати особи, що позичили в банку
не більше 200000 грн. на освіту, лікування або завершення будівництва. Крім
того, НБУ подбав про захист прав та інтересів позичальників, а саме: комерційні
банки не можуть вимагати сплати сум, нарахованих за кредитною ставкою, а також
штрафів у період, поки приймається рішення щодо реструктуризацію боргу. Крім
того, банкіри зобов’язані письмово, у доступній формі повідомляти позичальників
про переваги і недоліки того чи іншого варіанта пропонованої реструктуризації.
Зазначимо,
що серед обов’язкових умов реструктуризації визначено, що щомісячні платежі за
такими кредитами не повинні перевищувати 30% місячного доходу позичальника.
У
рамках реструктуризації комерційні банки застосовують комплекс інструментів, а
саме: пролонгацію кредитів; кредитні канікули (протягом певного терміну
позичальник сплачує лише відсотки за кредитом); зміна графіка платежів тощо.
Зазначені заходи дозволяють позичальникам зменшити суму щомісячних платежів, а
отже, знизити кредитне навантаження на власний бюджет.
Для
порушення питання про реструктуризацію кредиту кредитному менеджеру
комерційного банку слід надати об’єктивні докази того, що позичальник не має
змоги забезпечувати виконання умов кредитної угоди (наприклад, надати довідку
про доходи з місця роботи або Державної служби зайнятості тощо).
Реструктуризація
кредитів здійснюється безкоштовно. НБУ рекомендував не стягувати нараховані та
не сплачені позичальником на час прийняття рішення про реструктуризацію штрафи,
пені та неустойки за кредитною заборгованістю.
Зазначимо,
що позичальникам не варто розраховувати на продовження строку дії кредитної
угоди більше, ніж на 2 роки. При цьому не можна допускати відстрочки платежів
за основною частиною боргу на термін більше року, а платежі повинні надходити в
банк не рідше одного разу на місяць.
Частка
приватних позичальників у Житомирській області, які мають проблемну
заборгованість потребують реструктуризації кредитів, не перевищує 30%, що
пояснюється проведенням комерційними банками області консервативної політики,
яка має за мету залучення надійних позичальників із значним «запасом міцності»
за доходами. Проте, значні обсяги проблемної заборгованості за кредитами
існують, що є наслідком надто активного кредитуванням фізичних осіб без
належної оцінки їх кредитоспроможності.
Сьогодні
комерційні банки ведуть більш конструктивний діалог з клієнтами та можуть
запропонувати різноманітні варіанти зміни умов кредитної угоди. На наш погляд,
реструктуризація кредитів є основою вирішення фінансових проблем позичальників
і одним із напрямів виходу банківської системи з кризи, проте умови і процес
реструктуризації кредитів потребують суттєвого доопрацювання.
На
початок 2010 року комерційними банками Житомирської області було завершено
перший етап реструктуризації (про що свідчить різке скорочення за явок на
реструктуризацію), під час якої було переоформлено 20%-30% кредитної
заборгованості населення.
На
наш погляд, цьому сприяла стабілізація валютного курсу, впровадження
Національним банком України спеціальних валютних аукціонів. Наприкінці лютого
2009 року НБУ почав проводити спеціальні аукціони, у рамках яких продавав
населенню валюту для погашення кредитів за пільговим курсом.
Незважаючи
на те, що в окремих випадках реструктуризація заборгованості не надавала банкам
бажаних результатів, в цілому, вона дозволила значно поліпшити якість
обслуговування кредитів з боку позичальників. Реструктуризація допомогла
переважно тим клієнтам, які в значній мірі зберегли свою платоспроможність, при
цьому покращується обслуговування кредитів і зменшуються обсяги проблемної заборгованості.
Слід
зазначити, що масштабну реструктуризацію проводили не всі комерційні банки,
проте, в разі потреби, з кожним позичальником проводилася індивідуальна робота.
Варіантом дій комерційних банків, за відсутності реструктуризаційних заходів, є
не надання нових позик, через що кредитний портфель досить швидко скорочується.
До того ж, у структурі кредитних портфелів більшості комерційних банків
Житомирської області переважають короткострокові кредити: карткові або
споживчі.
Однозначна
ефективність заходів реструктуризації заборгованості населення поки не
підтверджується фактами. Так, за даними офіційної статистики НБУ, за перше
півріччя 2009 року проблемна заборгованість за кредитами зросла вдвічі до 40
млрд. грн., або близько 6% сукупного кредитного портфеля комерційних банків.
Протягом
2009 року зростали також обсяги несплаченого позичальниками процентного доходу
банків за кредитами. При цьому фізичні особи мають проблеми з обслуговуванням
кредитів так само часто, як і корпоративні клієнти. Так, у ВТБ Банку, станом на
01.01.2010 року, проблемна заборгованість корпоративних клієнтів становила
5,14%, тоді як фізичних осіб 5,18% (на початок 2009 року дані показники
становили 1,46% і 2,79% відповідно). Отже, закономірним є факт формування
комерційними банками України максимальними темпами резервів під кредитні
операції. Станом на 01.01.2010 року обсяг таких резервів за банківською
системою в цілому перевищив 65 млрд. грн., що на 20 млрд. грн. більше, ніж на
початок 2009 року.
Слід
зазначити, що близько 50% проблемних кредитів припадає на 10-15 найбільших
банків України. При цьому їхня проблемна заборгованість зростає темпами,
характерними для всієї банківської системи. В абсолютному вираженні найбільше
зростання показала проблемна заборгованість позичальників Укрсиббанку. Разом із
тим, за часткою «поганих» кредитів у портфелі лідерство належить Альфа-Банку
(Україна).
Таким
чином, реструктуризація кредитів як метод управління проблемною заборгованістю
лише частково сприяє підвищенню якості кредитних портфелів комерційних банків,
дозволяє позичальникам через деякий час повернутися до первинного графіка
обслуговування кредиту. Отже, процес управління проблемною заборгованістю
комерційних банків за кредитами в сучасних умовах потребує удосконалення.
Розділ
3. Напрями підвищення ефективності банківського кредитування в Україні
3.1
Фактори впливу на вартість проблемної заборгованості за кредитами
Прийняття
ефективних управлінських рішень щодо проблемної заборгованості залежить від
точності визначення її вартості, тобто проблемна заборгованість за кредитами є
об’єктом управління і оцінки. Відомо, що чим більшою є загальна сума
заборгованості, тим вищою є вартість боргу для кредитора. Проте практика
кредитування комерційних банків України свідчить, що сума заборгованості не
єдиний фактор вартості боргу.
Сума
заборгованості не може бути передана напряму від однієї особи до іншої.
Кредитор стосовно боржника-позичальника має право вимоги виконання зобов’язань
боржника, отже, від однієї особи до іншої передається тільки право вимоги за
заборгованістю. З метою оцінки вартості боргу саме право вимоги цього боргу є
об’єктом оцінки.
Розглянемо
специфіку права вимоги як об’єкта оцінки. При розрахунку ринкової вартості
передбачається, що вона сформована у результаті гіпотетичної угоди з об’єктом.
Оскільки у результаті угоди, як правило, від продавця до покупця переходить не
об’єкт, а певні права на нього, то в процесі оцінки визначається вартість цих
прав: права власності, права оренди. У цьому значенні борг не є винятком.
Необхідно
визначити, яке право є об’єктом оцінки при розрахунку вартості боргу. Одна зі
складових двостороннього зобов’язання, що випливає з положень кредитної угоди, зобов’язання
боржника зробити певні дії, наприклад, повернути отримані в кредит кошти у
визначений строк з нарахуванням на дану суму відсотків за користування
кредитом, а також сплатити різні штрафні санкції, якщо такі підлягають
застосуванню. Відповідно, кредитор має відносно боржника-позичальника право
вимоги виконання зобов’язань боржника (далі право вимоги). Таким чином, під
оцінкою вартості боргу розуміють оцінку права вимоги.
Визначимо
основні особливості права вимоги як об’єкта оцінки:
-
є відносним правом, оскільки випливає з існування конкретного
цивільно-правового зобов’язання, тобто може передаватися від однієї особи до
іншої;
-
виникає у кредитора право першого кредитора переходить до нового
кредитора у тому обсязі і на тих умовах, які існували до моменту переходу
права;
-
велике значення для характеристики права вимоги має його
визначеність право вимоги має бути чітко і недвозначно визначене та оформлене,
в противному випадку воно може взагалі не мати вартості;
-
застосування способів забезпечення (поручительство, застава,
банківська гарантія) дозволяє знизити ризик невиконання зобов’язання і
підвищити вартість права вимоги;
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12
|