Фінансово-господарська діяльність
підприємства будь-якої організаційно-правової форми і власності розпочинається
з формування статутного фонду.
Статутний фонд це виділені
підприємству або залучені ним на засадах, визначеним ним законодавством,
фінансові ресурси у вигляді грошових коштів або вкладень у майно, матеріальні
цінності, нематеріальні активи, цінні папери, що закріплені за підприємством на
праві власності або повного господарського відання. За рахунок статутного фонду
підприємство формує свої власні (основні та оборотні) кошти.
Порядок і джерела
формування статутних фондів залежить від типу підприємства і форми власності,
на базі якого воно функціонує. В Україні права підприємств різних форм
власності та типів закріплені у чинному законодавстві, зокрема в законах
України “Про власність”, “Про підприємство в Україні”, “Про господарські
товариства”.
Розмір статутного
фонду підприємства в значній мірі визначає масштаби його
виробничо-господарської діяльності, хоч, природно, не існує прямого зв’язку між
розмірами статутних фондів підприємств різних галузей і обсягом виробництва
товарів та послуг на них, бо останнє визначається ще й такими факторами, як
попит, пропозиція і ціна на товари та послуги, розмір залучених кредитів та
інших позикових фінансових ресурсів. У певній мірі розмір статутного фонду
впливає на можливості зовнішнього фінансування, ділову репутацію підприємства.
Початковий розмір статутного
фонду підприємства фіксується в статуті або установчому договорі, які в обов’язковому порядку подаються до органів
влади під час державної реєстрації підприємства. Контролюючі державні органи
(фінансові, податкові), а також банки у взаємовідносинах постійно слідкують за
розміром статутного фонду кожного підприємства і за тим, щоб він був
відповідним чином оплачений: адже замало лише задекларувати в статуті певний
розмір статутного фонду, треба вжити заходи до того, щоб кошти (або майно,
нематеріальні активи) надійшли в розпорядження підприємства реально від усіх
юридичних і фізичних осіб, що мають частки в статутному фонді та є його
власниками. У статутні фонди також надходить майно (будівлі, машини,
устаткування, транспортні засоби, сировина, матеріали, інші товарно-матеріальні
цінності) цінні папери, а також нематеріальні активи. До нематеріальних активів
належить вартість права користування:
- результатами інтелектуальної праці
у вигляді винаходів, промислових зразків, технологій, ноу-хау, звітів про
науково-дослідницьки роботи і іншими об’єктами інтелектуальної власності;
- землею, водою або іншими природними
ресурсами;
- будівлями, обладнанням.
Законодавство
України передбачає мінімальні розміри статутних фондів, нижче яких державна
реєстрація підприємства не допускається. Ці мінімальні розміри не є сталими. У
зв’язку з інфляційними явищами в
економіці нерідко змінюються в законодавчому порядку.
Розмір статутного
фонду підприємства в процесі його господарської діяльності також змінюється,
при цьому всі зміни розміру статутних фондів на державних підприємствах у
бухгалтерському обліку знаходять відображення безпосередньо на однойменному
рахунку, в той час як на малих підприємствах, у господарських товариствах,
підприємствах з іноземними інвестиціями вони знаходять відображення лише після
відповідної державної перереєстрації зміни розміру статутного фонду.
Додаткові кошти
державному підприємництву на збільшення обсягу виробництва можуть бути виділені
з державного бюджету або за рахунок перерозподілу коштів інш. підприємств даної
галузі. Акціонерне підприємство може випустити акції, товариство з обмеженою
відповідальністю і інші господарські товариства – збільшити суми внесків усіх
учасників до статутного фонду підприємства. Незалежно від типу підприємства і
форми власності статутний фонд може зрости за рахунок:
·
безпосереднього
приєднання до нього частини одержаного прибутку на приріст власних фінансових
ресурсів;
·
введення
в дію об’єктів капітальних вкладень за
рахунок власних коштів;
·
індексації
основних засобів у зв’язку з інфляцією, а згідно з діючим законодавством
збільшує балансовий прибуток підприємства, який спрямовується на капітальні
вкладення;
·
до оцінки
оборотних засобів.
На державних
підприємствах сума статутного фонду може зменшуватися при реалізації об’єктів 2-ї і 3-ї груп основних
засобів.
1.5.
Створення
та зміни статутного капіталу
Статутний
капітал — це сума внесків учасників (власників) в майно підприємства. Статутний
капітал відображає двоїстість відносин власності та характеризує як фонд власних коштів
підприємства як юридичної особи, так і фонд вкладів акціонерів, інших учасників
у майно підприємства, тобто їх власність. Кожен учасник несе відповідальність
за результати господарської та фінансової діяльності лише в межах свого внеску
в колективну власність підприємства.
Порядок
формування та зміни статутного капіталу залежить від форми та виду діяльності
підприємства. Найбільш розповсюдженою формою підприємницької діяльності є
господарські товариства, які утворюються та діють відповідно до Закону України
„Про господарські товариства” № 1577-12 від 19.09.91р., зі змінами та
доповненнями.
Всі
зміни статутного капіталу
повинні бути документально оформлені (табл.1.1).
Таблиця
1.1
Документування
операцій з руху статутного капіталу
№ п/п
|
Рух статутного
капіталу
|
Документи, що
підтверджують рух
|
1
|
Створення статутного капіталу
|
Інвентаризаційні описи, накладні, ПКО, акти
приймання-передачі та оцінки
|
2
|
Збільшення статутного капіталу
|
Рішення власника, розрахунок бухгалтерії
|
3
|
Збільшення статутного капіталу за рахунок додаткових внесків
учасників
|
Статут підприємства, накладні, акти передачі та оцінки, ПКО
|
4
|
Повернення часток учасників у випадку їх виходу зі складу
товариства
|
Рішення власника, накладні, акти передачі, ВКО
|
5
|
Покриття збитків за рішенням власників за рахунок статутного
капіталу
|
Рішення власника, розрахунок бухгалтерії
|
6
|
Повернення часток учасникам при ліквідації товариства
|
Рішення ліквідаційної комісії, накладні, акти передачі, ВКО
|
Важливим
елементом статутних документів є інформація про розмір та порядок утворення
статутного капіталу. Розмір статутного капіталу підприємства визначається його
зареєстрованим статутом та складається з внесків його учасників. Оцінка внесків
в статутний капітал здійснюється в грошовому еквіваленті за сумісною згодою
учасників відповідно до статутних документів.
Внески
засновників можуть бути в таких формах:
– майно та матеріали
(обладнання, будівлі та матеріальні цінності);
– цінні папери (акції,
облігації та інші);
– права на володіння
природними ресурсами;
– права на володіння майном
(будівлями, обладнанням);
– права на використання
об’єктів інтелектуальної власності;
– грошові кошти.
Матеріальні
цінності, що вносяться до статутного капіталу, оцінюються за первинними
документами, що підтверджують їх вартість.
Майно,
що вноситься до статутного капталу без підтвердження первинними документами,
оцінюються на підставі протоколу зборів засновників.
Якщо
внеском до статутного капіталу виступає майно в натуральній формі, воно
відображається в бухгалтерському обліку сумою, що включає його вартість,
визначену в зазначеному вище порядку, та всі витрати на доставку, монтаж,
установку та державну реєстрацію.
Права
на користування природними ресурсами, а також майнові права, внесені
засновниками до статутного капіталу, відображаються в бухгалтерському обліку та
балансі за первинною вартістю, розрахованою у визначеному порядку.
Засновницькі
внески до статутного капіталу відображаються у бухгалтерському обліку відповідно
до їх надходження. В засновницьких документах повинні бути обумовлені строки
формування статутного капіталу. Як правило, строк формування статутного
капіталу — один рік.
РОЗДІЛ 2. ФОРМУВАННЯ
СТАТУТНОГО ФОНДУ
Згідно з чинним законодавством України право на здійснення
підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, мають фізичні та
юридичні особи за умови їх державної реєстрації у встановленому законом
порядку. При створенні юридичних осіб однією з перших, як правило,
відбувається операція із внесення його засновниками внесків до статутного фонду
новоствореного підприємства.
2.1. Формування статутного фонду
товариства з обмеженою відповідальністю
Розглянемо
безпосередньо процес формування статутного фонду на прикладі товариства з
обмеженою відповідальністю (далі – товариство).
Частина 1 ст. 115 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003 р. (далі
- ЦКУ) зазначає, що товариством є засноване одним або кількома особами
товариства, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких
встановлюється статутом. Згідно з ч. 1 ст. 144 ЦКУ статутний капітал товариства
складається з вартості вкладів його учасників. Відповідно до статутного
капіталу визначається мінімальний розмір майна товариства, який гарантує
інтереси його кредиторів.
Статтею
50 Закону України “Про господарські товариства” визначено, що товариством
з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний
(складений) капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими
документами. У
новоствореному товаристві з обмеженою відповідальністю “Торговий дім“КРОК-ЛТД”, юридична адреса якого є
Кіровоградська область, Знам’янськицй район, село Богданівна, вул. Миру, 10,
засновниками є 2 фізичні та 1 юридичан особа та із статутним фондом в розмірі
60 тис. грн.. Внесок кожного із засновником чітко визначено у статуті даного
товариства (додаток 1).
Учасники товариства несуть
відповідальність в межах їх вкладів. Учасники товариства, які не повністю
внесли вклади, несуть солідарну відповідальність за його зобов'язаннями у межах
вартості невнесеної частини вкладу кожного з учасників.
Установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, відповідно до статті 51 цього ж Закону, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів, розмір і порядок формування резервного фонду, порядок передання (переходу) часток у статутному фонді.
Відповідно до частин 1 та 2
ст. 52 Закону України “Про господарські товариства” №
1576-ХІІ від 19.09.1991 р. (далі – Закон) у товаристві створюється
статутний (складений) капітал, розмір якого повинен становити не менше суми,
еквівалентної 100 мінімальним заробітним платам, виходячи зі ставки мінімальної
заробітної плати, діючої на момент створення товариства. До моменту реєстрації
товариства кожен з учасників зобов'язаний внести до статутного (складеного)
капіталу не менше 50 відсотків вказаного в установчих документах вкладу.
Внесення до статутного (складеного) капіталу грошей
підтверджується документами, виданими банківською установою. Частина статутного
капіталу, що залишилася несплаченою, підлягає сплаті протягом першого року
діяльності товариства. Якщо учасники протягом першого року діяльності товариства
не сплатили повністю суму своїх вкладів, товариство повинне оголосити про
зменшення свого статутного капіталу і зареєструвати відповідні зміни до статуту
в установленому порядку або прийняти рішення про ліквідацію товариства.
Крім того, статтею 86 Господарського
кодексу України (далі — ГКУ) встановлено, що вкладами учасників та
засновників господарського товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання
та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та
іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, а також інші майнові права
(включаючи майнові права на об'єкти інтелектуальної власності), кошти, в тому
числі в іноземній валюті.
Вклад, оцінений у гривнях, становить
частку учасника та засновника у статутному фонді товариства. Порядок оцінки
вкладів визначається в установчих документах господарського товариства, якщо
інше не передбачено законом.
Забороняється використовувати для
формування статутного фонду товариства бюджетні кошти, кошти, одержані в кредит
та під заставу. Фінансовий стан засновників — юридичних осіб щодо їх
спроможності здійснити відповідні внески до статутного фонду господарського
товариства у випадках, передбачених законом, повинен бути перевірений належним
аудитором (аудиторською організацією) у встановленому порядку, а майновий стан
засновників-громадян має бути підтверджений декларацією про їх доходи і майно,
завіреною відповідним податковим органом.
Крім того відповідно до
пункту 2 Порядку підтвердження
органами державної податкової служби інформаційних повідомлень про фактичне
внесення іноземних інвестицій та векселів, виданих під час увезення в Україну
майна як внеску іноземного інвестора до статутного фонду підприємства з
іноземними інвестиціями, а також за договорами (контрактами) про спільну
інвестиційну діяльність, затвердженого наказом Державної податкової
адміністрації України від 29.06.2005 р. № 238, для підтвердження інформаційних
повідомлень про фактичне внесення іноземних інвестицій іноземний інвестор або
уповноважена ним в установленому порядку особа звертається із заявою у
письмовій формі до органу державної податкової служби за місцем здійснення
інвестиції. До
заяви додаються:
— інформаційне повідомлення про
внесення іноземної інвестиції у трьох примірниках та документи, які свідчать
про фактичне внесення інвестиції,— для підтвердження інформаційного
повідомлення;
— документи згідно з пунктом
7 Порядку видачі, обліку і погашення векселів, виданих під час ввезення в
Україну майна як внеску іноземного інвестора до статутного фонду підприємства з
іноземними інвестиціями, а також за договорами (контрактами) про спільну
інвестиційну діяльність, та сплати ввізного мита у разі відчуження цього майна,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.08.96 р. N 937,— з
метою погашення векселя.
Враховуючи те, що Порядком не
визначено, які саме документи про фактичне внесення інвестиції має надати
заявник, органи податкової служби мають право вимагати будь-які документи, що
підтверджують фактичне внесення інвестиції.
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9
|