непрямий метод (здійснення операції через посередника).
При прямому методі торгівлі виникає певна фінансова
вигода, оскільки скорочуються витрати на суму комісійної винагороди
посереднику, знижуються ризик і залежність результатів комерційної діяльності
від можливої несумлінності або недостатньої компетенції посередницької
організації. Торгівля на пряму має цілеспрямований характер, довгостроковість,
усталеність. Цей метод також дозволяє постійно знаходитися на ринку, враховувати його зміни і своєчасно на них
реагувати. У той же час використання прямого методу торгівлі має на увазі
наявність комерційної кваліфікації і торгового
досвіду. У іншому випадку фінансові витрати не тільки не скоротяться, але
можуть значно зрости. Крім того,
міжнародна торгівля в порівнянні з внутрішньою є більш ризикованою, що зумовлено економічними, політичними,
правовими і соціальними умовами в різних країнах, їх традиціями і звичаями, а
також великими відстанями між торговими
партнерами. У результаті часто буває доцільно, використати посередників.
Більше за половину міжнародного товарного обміну здійснюється
при сприянні торгових посередників. Використання торгових фірм дає певні
переваги:
1. Фірма-експортер у такому разі не вкладає значних
коштів у організацію збутової мережі на території країни-імпортера.
2. Вони звільняють експортера від багатьох турбот,
пов'язаних із реалізацією товару пристосовуючись до вимог ринку.
3. Суттєвим є використання капіталу
торгово-посередницьких фірм на основі коротко- та довгострокового кредитування.
4. Накінець, ринки деяких
товарів повністю монополізовані торговими посередниками і не доступні для
прямих контактів зі споживачами.
Торги - це змагальний спосіб купівлі та продажу товарів
чи здавання підрядів на виконання окремих робіт на певних умовах. Торги
дозволяють зосереджувати в одному місці велику кількістьсть постачальників чи
підрядчиків.
Оголошення про торги публікуються попередньо у пресі.
Фірми, які виявили бажання брати участь у торгах,
звичайно спочатку дають заставу в 1-3% від вартості очікуваної угоди. Держава
звільняється від застави.
Торги поділяються на публічні та негласні. У публічних
торгах можуть брати участь усі фірми, у т.ч. й іноземні. До участі у негласних
торгах залучається обмежена кількість найсолідніших фірм. Через їх
посередництво закуповуються складні машини, обладнання, будуються різноманітні
об'єкти.Є ще и одиничні торги, коли до угоди залучається тільки одна фірма.
Торгові палати, консули, торгові радники, торгові
центри інформують свої країни про наступні торги.
Умови проведення торгів містяться у т.зв. тендері. Якщо
торги потребують певних послуг, то звичайно пропозиції подаються у письмовому
вигляді й оголошуються у день торгу. Запізнілі пропозиції не приймаються. Всі
пропозиції друкуються у пресі. Оференти є присутніми при оголошенні їхніх
пропозицій. Якщо кілька пропозицій однакові, то може бути влаштований аукціон.
Якщо і це не дає результату, то питання вирішує жереб.Організатори торгів не
зобов'язані вказувати причини відхилення пропозицій.
33. Ціноутворення у
міжнародній торгівлі.
У міжнародній торгівлі
застосовуються два основних види
цін:розрахункові і що публікуються.
Розрахункові ціни індивідуально визначаються
фірмами-експортерами на конкретні види промислових товарів відповідно до різних
методик.
Ціни, що публікуються це ціни, що повідомляються в
спеціальних і фірмових джерелах інформації. Вони, як правило, відображають рівень світових цін. До них відносяться:
довідкові ціни; біржові котировки; ціни аукціонів; ціни
торгів; ціни фактичних операцій; ціни пропозиції великих
фірм.
Одними з найбільш
відомих світових показників, що застосовуються в міжнародній торгівлі є довідкові ціни, що являють собою ціни
товарів у внутрішній оптовій і
зовнішній торгівлі промислово розвинених країн. Довідкові ціни регулярно
публікуються практично по всіх основних видах продукції, що реалізовується на
світовому ринку.
Довідкові ціни в більшості випадків являють собою так
звані базисні ціни, т. т. ціни товару певної кількості і якості в тому або іншому зазделегідь встановленому географічному пункті (базисному пункті).
Виходячи з особливостей ціноутворення звичайно виділяють
дві основні групи цін: на продукцію обробляючої промисловості і на сировині.
Світовими цінами на продукцію обробляючої промисловості
звичайно є експортні ціни великих компаній виробників і експортерів цієї продукції.
Експортні ціни базуються на цінах цих компанії на внутрішньому ринку, які
частіше за все розраховуються по методу повних
витрат або методу прямих витрат.
По методу повних
витрат підсумовуються всі витрати,
пов'язані з виробництвом продукції, до них додається величина передбачуваного
прибутку. Отриманий таким чином
очікуваний прибуток від реалізації
ділиться на кількість товарів, що виробляються за місяць. У результаті
виходить фабрична ціна однієї одиниці
виробу.
По методу прямих витрат
спочатку визначаються декілька варіантів передбачуваних цін і
відповідні передбачувані об'єми
продажу. З отриманої величини очікуваного прибутку
віднімаються прямі (змінні) витрати. Тим
самим визначається націнка - маржинальний
прибуток на одиницю продукції і на весь об'єм
продажу, що прогнозується. З отриманого маржинального
прибутку віднімаються постійні витрати. Отриманий
прибуток порівнюється по всіх варіантах, після
чого визначається, яка з
передбачуваних цін може принести максимальний прибуток.
Ціни, розраховані по одному
з двох методів, уточнюються за
допомогою розгорненої системи знижок з ціни і надбавок до ціни в залежності від
стану кон'юнктури.
У той же час визначити світові ціни на машини і обладнання досить складно. Певне значення
можуть мати так звані питомі ціни, т. т. ціни, розраховані на одиницю
продуктивності, потужності і т.і.
При встановленні світових
цін на сировинні товари основну роль грають не внутрішні витрати і ціни, а
співвідношення попиту і пропозиції на
відповідних ринках. Для деяких видів сировинних товарів ціни встановлюються основними
експортерами, а для інших на основі біржових котированнь. Особливе значення при формуванні цін на багато які види
сировинних товарів мають відповідні об'єднання країн експортерів або
виробників, що зовсім не характерно для ціноутворення на продукцію обробляючої
промисловості .
34.
Визначення ціни при здійсненні міжнародної торгової операції. Базисні умови
поставки.
Кожна зовнішньоторгова угода повинна обов'язково
містити умову про ціну, за якою продається товар, чи вказівку способу
визначення ціни цього товару. Поширеним способом визначення ціни є встановлення
її за курсом якоїсь біржі на день поставки.
Обумовлюючи ціну товару, у контракті купівлі-продажу
вказують: одиницю виміру ціни, базис ціни, валюту ціни, спосіб фіксації ціни
та рівень ціни.
Ціна у контракті може бути встановлена:
• за визначену кількісну одиницю (чи за конкретне число
одиниць) товару, вказану у звичайно вживаних у торгівлі одиницях, або у
числових одиницях;
• за одиницю маси з огляду на
базисний вміст основної речовини у товарі;
• за одиницю маси залежно від коливань натуральної
маси, вмісту побічних домішок і вологи.
Базис ціни встановлює, чи входять транспортні,
страхові, складські та інші витрати на доставку товару в його ціну. Базис ціни
звичайно визначається використанням відповідного терміна (ФОБ, КАФ, КАС, СІФ та
ін.) із вказанням назви пункту здачі товару.
Ціна у контракті може бути виражена у валюті
країни-експортера, імпортера чи у валюті «третьої країни». З огляду на це, слід
мати на увазі, що, по-перше, експортер звичайно прагне зафіксувати ціну у
відносно стійкій валюті, а імпортер, навпаки, зацікавлений у тому, щоб
встановити ціну у валюті, що знецінюється.
По-друге, не можна забувати про таке явище у
міжнародній торгівлі, як «валютний демпінг» (або «валютний прибуток»), виникнення
якого зумовлене різницею у русі валютних курсів валют контракту по відношенню
до американського долара при довгострокових договорах поставок.
Ціна може фіксуватися у контракті в момент його
укладання або визначатися протягом терміну його дії чи до моменту виконання
контракту. Залежно від способу фіксації ціни розрізняють такі види цін: тверда,
рухома; з наступною фіксацією; ковзаюча.
Тверда ціна узгоджується і встановлюється в момент
підписання контракту і не змінюється протягом строку його дії. Рухома ціна -це
зафіксована при укладенні контракту ціна, яка може бути у подальшому
переглянута, якщо ринкова ціна даного товару на час виконання контракту
зміниться. Ціни з наступною фіксацією встановлюються у призначені договорами
строки на основі узгоджених джерел (у т.ч. і в процесі виконання контракту).
Ковзаюча ціна застосовується у контрактах із тривалими строками поставок,
протягом яких економічні умови поставок можуть суттєво змінитися.
Визначаючи рівень цін, сторони контракту звичайно
орієнтуються на два види цін: опубліковані та розрахункові.
Опубліковані ціни -це ціни, які повідомляються у
спеціальних джерелах, що, як правило, відображають рівень світових цін, тобто
експортних цін основних постачальників даного товару та імпортних цін у
найважливіших центрах імпорту цього товару. Якщо стосовно сировинних товарів
світову ціну визначають основні країни-постачальники, то стосовно готових
виробів і обладнання - ведучі фірми, що випускають певні типи виробів.
До опублікованих належать: довідкові ціни, біржові
котирування, ціни, подані у загальних статистичних довідниках, ціни пропозицій.
Усі вони, за винятком біржових котирувань, не є цінами контрактів, оскільки ті
остаточно визначаються залежно від різних чинників у ході їх вторговування. На
основі даних зовнішньоторгової статистики шляхом ділення вартості
товару на його кількість визначаються середні експортні та імпортні ціни.
Розрахункові ціни застосовуються у контрактах на
нестандартне обладнання, що виробляється звичайно за індивідуальними
замовленнями. Загальний розрахунок контрактної ціни потребує обов'язкового
врахування технічних і комерційних поправок до ціни, яка є обгрунтуванням
останньої у ході комерційних переговорів.
Технічні поправки. До найуживаніших поправок у
практиці міжнародної торгівлі можна віднести такі:
1.Поправка на техніко-економічні відмінності.
2.Поправка на комплектацію.
3. По правка на тропічне виконання.
Комерційні поправки. З найпоширеніших
комерційних поправок у практиці міжнародної торгівлі можна назвати такі:
1.Приведення до єдиних умов поставки. Імпортні ціни
приводяться до умов поставки «франко-кордон» або «СІФ порт» країни-покупця.
Експортні ціни приводяться до умов поставки «франко-кордон» або «ФОБ порт»
країни-продавця.
2. Поправка на вторговування.
3. Приведення імпортної ціни до
строку доставки.
4. Поправки на умови платежу.
На рівень фіксованих у контракті цін можуть суттєво
впливати різні види знижок.
•загальна (проста) чи одночасна знижка, що надається до
прейскурантної чи довідкової ціни товару.• знижка за оборот (бонусна)
встановлюється за певною шкалою залежно від досягнутого обороту протягом
узгодженого сторонами терміну (звичайно одного року). • знижка за кількість чи
серійність за умови купівлі заздалегідь визначеної зростаючої кількості
товару;• спеціальна знижка на пробні партії товару та замовлення;• сезонна
знижка за купівлю товару поза сезоном; та ін.
Базисними умови зовнішньоторгового контракту
купівлі-продажу називаються тому, що встановлюють базис ціни залежно від того,
чи включаються витрати на транспортування (та інші витрати) в ціну товару чи
ні.
Сьогодні використовується збірник, виданий у 1990 р.
під назвою «ІНКОТЕРМС-90».
Залежно від ступеня розподілу між продавцем і покупцем
зобов'язань щодо поставки товару та відповідальності за ризик пошкодження чи
втрати вантажу і пов'язаних із цим витрат усі умови інкотермс можна поділити на чотири групи:
Група Е регламентує зобов'язання продавця та покупця
при здійсненні поставки тільки на умові франко-завод. За цієї умови
зобов'язання продавця вважаються виконаними після того, як він представив
покупцеві товар на своєму підприємстві. Продавець не відповідає за повантаження
товару на наданий покупцем транспортний засіб чи очистку товару від мита на
експорт, якщо не обумовлено інше. Покупець бере на себе всі витрати та ризик,
пов'язані з перевезенням товару з підприємства продавця до місця призначення.
Ця умова передбачає мінімальні зобов'язання для продавця.
Група F містить умови: «Франко-перевізник» - FСА;
«Франко - вздовж борту судна» - FAS; «Франко - борт судна» - FОВ.
Відповідно цих умов продавець вважається таким, що
виконав свої зобов'язання, після того, як він передав товар перевізнику згідно
з інструкціями, отриманими від покупця. Ці умови передбачають, що в обов'язки
покупця входить вибір перевізника, укладення з ним договору перевезення.
Продавець повідомляє покупцеві про готовність товару до відвантаження, після
чого покупець укладає договір перевезення і дає продавцеві інструкції з приводу
того, кому, коли і як передати куплений товар.
Група С включає такі умови:
«Вартість і фрахт» - САF; «Вартість, страхування і фрахт» - СІF;
«Доставка оплачена до ...» - СРТ; «Доставка та страхування оплачені до ...» -
СІР.
За цими умовами, продавець самостійно укладає договір
перевезення, оплачує перевезення до вказаного у контракті місця прийому товару
покупцем, а також повідомляє покупця про деталі відправлення й очікуваний час
прибуття вантажу в узгоджене місце прийняття поставки. За контрактами на
С-умовах продавець звільняється від відповідальності та ризику з моменту
передачі товару перевізнику у своїй країні, хоч і зазнає витрат на доставку
товару у країну покупця. Продавець зобов'язаний оплатити перевізнику всю
вартість траспор-тування товару незалежно від того, чи фрахт повинен бути
оплаченим до повантаження товару чи оплата допускається після його доставки у
місце призначення .
Група D передбачає умови: «Поставлено на кордон» - DAF;
«Поставлено з борту судна» - DES; «Поставлено з пристані» - DEQ;
«Поставлено без сплати мита» - DDU; «Поставлено зі сплатою мита» - DDP.
Контракти на D-умовах
можна поділити на дві категорії. До першої належать контракти, укладені на
умовах «Поставлено накордон», «Поставлено з борту судна» та «Поставлено без
сплати мита».Відповідно до цих умов продавець не очищує товар для імпорту. У
другу категорію входять: «Поставлено з пристані» та «Поставлено зі сплатою
мита». За цими умовами продавець повинен отримати усі необхідні імпортні
ліцензії, а також оплатити мито, митні збори та податки. Умови групи D є
найпривабливішими для покупця, оскільки продавець зобов'язаний доставити товар
у вказане місце, беручи на себе всі витрати та ризик щодо поставки товару. Тому
контракти на D-умовах відносяться до групи «доставкових контрактів»,
тоді як контракти на С-умовах називаються «відван-тажувальними контрактами».
35. Система регулювання
міжнародних торгових відносин.
Регулювання торгово-екномічних відносин здійснюється на
національному, міжнародному і наднаціональному рівні. Насьогодні склалася розгалужена
система регулювання міжн торгівлі, яка включає 2 групи методів та інструментів
регулювання:
1. тарифні. Митний тариф – систематизований
перелік митних податей. Митна подать – подать, що стягується при перетині
товаром митного кордону.
Існує 3 види митних тарифів : на імпорт; на експорт;
транзитний.
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30
|