Україна
до цього часу не виробила єдиного підходу для подолання кризового становища щодо
боргів за спожиті житлово-комунальні послуги. Проблема підвищення рівня збору платежів
за комунальні послуги давно знаходиться в центрі уваги органів місцевого самоврядування,
органів державної влади, політиків та громадськості.
У багатьох
містах комунальні підприємства за підтримки місцевої влади впроваджують заходи,
спрямовані на те, щоб примусити платоспроможних громадян оплачувати житлово-комунальні
послуги, а малозабезпеченим громадянам допомогти в оплаті через сприяння у призначенні
житлових субсидій та реструктуризації існуючих боргів.
У ряді матеріалів та публікацій,
що стосуються росту заборгованості з оплати послуг, головною причиною цього стану
вважається низький рівень доходів населення та низький рівень заробітної плати.
Однак очевидно, що не всі домогосподарства, які мають заборгованість з оплати послуг,
малозабезпечені. Велику частку боржників становлять сім'ї із середнім або високим
достатком. Одночасно недооцінюється та роль, яку відіграють в питанні оплати житлово-комунальних
послуг житлові субсидії. Програма житлових субсидій взяла на себе оплату частини
вартості послуг для малозабезпечених верств населення. Програмою передбачено створення
умов погашення заборгованості для домогосподарств, що звертаються за житловими субсидіями.
Більшість учасників програми житлових субсидій (тобто малозабезпечені верстви населення)
не мають заборгованості, або уклали угоди з відділом субсидій або надавачем послуг
про її погашення. Погашення боргів здійснюється протягом 6-24 і більше місяців,
залежно від їх розміру та рівня доходів домогосподарства. Якщо угода не виконується,
тобто заборгованість не погашається, то надання субсидії припиняється.
Рівень
заборгованості за спожиті комунальні послуги тісно пов'язаний із якістю та обсягами
їх надання. До причин, які призводять до зниження рівня оплати послуг, належать:
відключення гарячого водопостачання без попереднього інформування населення, нездійснення
перерахунків вартості реально отриманих послуг (наприклад, у випадку теплої зими),
затримка із відновленням централізованого теплопостачання, і навіть відсутність
самої послуги. Відсутність у споживачів дійових механізмів реагування на неякісні
послуги, нерівнозначні відносини між споживачем і надавачем - важливий фактор зростання
заборгованості. Для того щоб зробити перерахунок у випадку отримання послуг нижчої
якості чи в меншому обсязі, споживачеві необхідно здійснити досить складну процедуру
- викликати представників ЖЕКу чи комунального підприємства, вислухати від них зустрічні
претензії, оформити акт. Набагато простіше просто перестати платити. В той же час
для підвищення вартості послуг, відключення послуг, нерегулярного надання послуг
комунальним підприємствам навіть не потрібно повідомляти споживача. Вважається достатнім,
що в кінці року було зроблено остаточний розрахунок за фактом споживання.
Застосування
санкцій як способу ліквідації заборгованості населення за спожиті житлово-комунальні
послуги
Аналізуючи
застосування санкцій у випадках заборгованості споживачів за спожиті житлово-комунальні
послуги слід мати на увазі, що термін "санкції" в юридичній науці - це
спосіб покарання за адміністративні проступки чи кримінальні злочини. У випадках,
які описуються, під санкціями мається на увазі матеріальна (тобто цивільно-правова)
відповідальність.
Цивільно-правова (майнова) відповідальність наступає у випадку невиконання
або несвоєчасного виконання зобов'язань (які набувають форму договорів) між сторонами
про виконання тих чи інших дій однієї сторони на користь іншої. Отже, санкції в
цьому контексті - це способи забезпечення зобов'язань, які виникають між виробниками
(виконавцями) послуг та споживачами.
Є кілька
видів цивільно-правової відповідальності, яка може настати у випадках невиконання
або неналежного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань:
• пеня як
визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові
в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення
виконання або прострочення оплати за отримані послуги;
• припинення
надання послуг (відключення споживача);
• погашення
заборгованості за рішенням суду шляхом накладення стягнення на кошти та майно боржника.
Застосування
перелічених вище санкцій до недобросовісних платників за спожиті житлово-комунальні
послуги суттєво обмежено, а деякі з них (стягнення пені, відключення) зупинено чи
заборонено. Фактично, в Україні склалися законодавчі умови, за яких громадяни споживають
комунальні послуги і у випадку несплати чи несвоєчасної оплати не несуть ніякої
матеріальної відповідальності. Страждають при цьому комунальні підприємства, які
через брак коштів не мають можливості надавати послуги належної якості та в необхідних
обсягах.
Не сприяють
підвищенню рівня збору платежів і деякі невиважені заяви Верховної Ради України
щодо списання боргів за житлово-комунальні послуги, та необґрунтовані заяви представників
органів державної влади про суттєве завищення тарифів. Можна лише дивуватися, що
за таких умов приблизно 90% нарахувань за послуги все ж оплачується.
Аналізуючи
застосування видів матеріальної відповідальності (санкцій) до недисциплінованих
платників, слід наголосити на такому важливому факторі, як належне виконання сторонами
договірних зобов'язань. Стягнення пені чи припинення надання комунальних послуг
(відключення) споживачам можна вчиняти тільки за умови, якщо це не тільки дозволено
законом, а й передбачено договором між сторонами.
Крім того,
в Україні склалася така законодавством закріплена ситуація, при якій фактично надають
послуги комунальні підприємства, а договори на надання цих послуг із споживачами-громадянами
укладають виконавці послуг (дуже часто це - житлово-експлуатаційні організації).
При цьому зрозуміло, що якість та обсяги наданих послуг може гарантувати тільки
комунальне підприємство, воно повинне отримувати кошти за надані послуги і, відповідно,
тільки воно може застосовувати засоби матеріальної відповідальності у випадку несвоєчасної
оплати споживачами послуг.
З другого
боку, споживачі не мають засобів впливу на комунальні підприємства у випадку несвоєчасного
надання послуг або надання послуг нижчої якості чи в менших обсягах. В умовах природного
монополізму у надавачів комунальних послуг відсутні економічні мотиви, які змусили
б виробників боротися за споживача, прагнути до поліпшення якості послуг. Це принципова
вада системи надання житлово-комунальних послуг в Україні, яка виражається у відсутності
ефективних засобів впливу на постачальників у разі неналежної якості наданих послуг.
Застосування санкцій, передбачених
законодавством, у випадку несвоєчасної оплати або несплати вартості спожитих комунальних
послуг
Поряд
із загальними вимогами цивільного законодавства до порядку укладення договорів,
їх належного та своєчасного виконання, в тому числі і своєчасної сплати за спожиті
послуги, в галузі надання комунальних послуг існують деякі особливості.
Згідно
з "Правилами надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення",
які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1497, підставою для надання
послуг водо-, теплопостачання та водовідведення споживачеві є договір, який розробляється
виконавцем послуг на основі Типового договору (додаток № 1 до цих Правил). Ініціатором
укладення договору є виконавець. Виконавець послуг має надавати послуги мешканцям,
отримуючи від них плату за надані послуги. Одним з основних обов'язків споживача
(наймача або власника квартири чи приватного будинку), за договором, є своєчасна,
в установлений договором термін, оплата наданих послуг за встановленими тарифами.
У разі несплати споживачем за отримані послуги понад термін, встановлений договором
(як правило, три місяці), застосовуються санкції, передбачені законодавством та
договором.
Відповідно
до цивільного законодавства України при порушенні однієї з істотних умов договору
- невнесення споживачем плати за спожиті послуги - передбачено застосувати такі
способи захисту прав надавача послуг: стягнення неустойки (пені), припинення надання
послуг, відшкодування боргів за рахунок майна та доходів боржника. Однак Верховна
Рада України прийняла ряд нормативних актів, які обмежили або зупинили застосування
санкцій за несплату або несвоєчасну сплату населенням комунальних послуг. Про ці
документи більш детально йдеться далі.
Стягнення
пені. Нарахування та стягнення пені в разі несвоєчасної оплати
спожитих житлово-комунальних послуг громадянами заборонено Законом України № 486/96-ВР
"Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення
плати за житлово-комунальні послуги". Обґрунтуванням прийняття такої заборони
стало "...невиконання державою зобов'язань по виплаті заробітної плати, пенсій,
стипендій, інших грошових виплат населенню...". Заборона запроваджувалась як
тимчасовий захід.
Внаслідок
законодавчої заборони стягнення пені ця санкція не застосовується до всіх боржників
загалом, включаючи й тих, хто має достатні доходи і отримує зарплату вчасно. Тому
для багатьох платоспроможних громадян не платити за комунальні послуги стало нормою.
Крім того, в 2000 р. повністю ліквідовано заборгованість з виплати пенсій,
за останні роки суттєво знижено заборгованість із заробітної плати (за статистичними
даними менше ніж за 3 роки сума боргів із зарплати зменшилася з 7,5 до 2,5 млрд
грн.). Відміна заборони на санкції не вплине на малозабезпечених громадян, оскільки
вони отримують житлову субсидію. Застосування пені як одного з видів цивільно-правової
(матеріальної) відповідальності покликане спонукати сторони до належного виконання
договірних зобов'язань та запобігати виникненню нової заборгованості за комунальні
послуги в майбутньому. Відновлення застосування пені деякою мірою може вплинути
і на погашення вже існуючої заборгованості. Тому доцільно відмінити закон від 13
листопада 1996 р. і поновити стягнення пені із недисциплінованих споживачів.
Уряд планує
повторно подати на розгляд Верховної Ради України законопроект, у якому передбачити
поновлення стягнення пені за несвоєчасну оплату населенням спожитої електроенергії
(див. розпорядження КМУ №451-р "Про затвердження плану заходів щодо реалізації
довгострокової тарифної політики на оптовому ринку електроенергії України").
Потребує
додаткового обговорення розмір пені, яка може бути стягнута у випадку несвоєчасної
сплати, та механізм її застосування через договори із споживачами.
Припинення
надання послуг. Припинення виконання договірних зобов'язань
(у нашому випадку - надання комунальних послуг) - це один з видів захисту комунальних
підприємств у випадку, якщо споживач не оплачує вартість спожитих послуг.
Згідно
з "Правилами надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення",
виконавець послуг має право припиняти надання послуг у разі несплати вартості наданих
послуг понад 3 місяці або понад термін, встановлений договором (але не менше як
3 місяці).
Однак,
відповідно до Постанови Верховної Ради України № 512-ХІУ "Про оплату житлово-комунальних
послуг населенням України" органам державної виконавчої влади та місцевого
самоврядування, підприємствам і організаціям незалежно від форм власності заборонено
відключати жилі приміщення від енерго-, тепло-, водо- і газопостачання та відселяти
з житла громадян у разі невнесення ними плати за житлово-комунальні послуги у зв'язку
з невиплатою заробітної плати або пенсії.
Постановою
Верховної Ради України № 2456-ІП "Про інформацію Кабінету Міністрів України
про стан і формування цін та тарифів у житлово-комунальній сфері" Кабінету
Міністрів доручено до 1 липня 2001 р. забезпечити погашення заборгованості за житлово-комунальні
послуги всіма верствами населення. Виняток зроблено для тих сімей, які мають фактично
отриманий сукупний доход, менший за сукупний прожитковий мінімум - заборгованість
таких сімей станом на 1 червня 2001 р. доручено погасити за рахунок державних коштів.
До виконання цієї Постанови органам державної влади та місцевого самоврядування
заборонено застосовувати санкції до таких сімей. Однак Постанови Верховної Ради,
які не є законами, мають декларативний характер і не є обов'язковими до виконання.
Отже,
комунальні підприємства - виконавці послуг можуть припиняти надання послуг споживачам
у разі несплати ними виставлених рахунків. Відповідне положення про можливість вчинення
таких дій має бути визначено у договорі про надання послуг. При цьому виконавець
має завчасно попередити споживача про відключення.
Технічна можливість відключення залежить від виду послуг. Окремі квартири
можуть бути відключені від водопостачання без припинення цієї послуги для сусідніх
квартир. Проте ця процедура передбачає доступ до квартири, який залежить від бажання
мешканця-неплатника. Крім того, технічні засоби для відключення
водопостачання знаходяться всередині квартири, що уможливлює самовільне під'єднання
споживача.
У багатьох
випадках значно складніше відключити окрему квартиру від послуги центрального опалення,
оскільки трубопровід подачі гарячої води здебільшого має вигляд безперервної петлі,
яка проходить через весь будинок. У більшості будинків відключення однієї квартири
зумовлює припинення отримання послуги мешканцями всіх інших квартир будинку. А це
несправедливо по відношенню до тих, хто сплачує за послуги. В той же час у деяких
будинках є технічна можливість відключити окремі квартири.
Погашення
заборгованості за рішенням суду. У разі неоплати громадянами спожитих
комунальних послуг комунальні підприємства можуть стягнути борг у судовому порядку.
Для цього потрібно дотриматися певної процедури - надіслати письмову вимогу підприємства
про сплату суми боргу. В цій вимозі має бути попередження про те, що в разі несплати
боргу до суду буде передано позовну заяву про примусове стягнення боргу. Практика
показує, що частина боржників вважає за краще оплатити борги до початку розгляду
справи в суді.
Згідно
з Цивільним кодексом України, строк позовної давності становить 3 роки. Отже, борги
можуть бути стягнуті за 3 роки, що передують даті подання позову.
У разі
невиконання боржником рішення суду добровільно, борг стягується в примусовому порядку
органами Державної виконавчої служби.
Згідно
із Законом України № 606-ХІУ "Про виконавче провадження", відшкодування
боргів може здійснюватися в першу чергу за рахунок коштів боржника, в другу - за
рахунок його майна, а у випадку недостатності чи відсутності коштів та майна (третя
черга) - за рахунок доходів громадян.
За рішенням
суду у випадку відсутності коштів у боржника на його майно може бути накладено арешт
(проведено опис) і продано в примусовому порядку. Винятки з майна, на яке не може
бути накладено стягнення, містяться в спеціальному переліку - додатку до Закону
"Про виконавче провадження".
Слід мати
на увазі, що квартири, будинки та інші житлові приміщення не включені в список майна,
яке не може бути реалізоване в примусовому порядку для покриття боргів. Стаття 62
Закону "Про виконавче провадження" передбачає звернення стягнення на належні
боржникові будинок, квартиру, земельну ділянку чи інше нерухоме майно у разі відсутності
у нього достатніх коштів чи рухомого майна. Реалізація будинку, квартири та іншого
нерухомого майна боржника провадиться шляхом продажу з прилюдних торгів.
Відшкодування
боргів за рахунок доходів боржників (заробітна плата, пенсія, стипендія та інші
доходи) здійснюється при відсутності у боржника коштів на рахунках у кредитних установах,
відсутності чи недостатності майна боржника для повного покриття належних до стягнення
сум. Розмір відрахувань, що може бути утриманий із заробітної плати (пенсії, стипендії,
інших доходів) боржника до повного погашення заборгованості, становить 20% (ст.70
Закону "Про виконавче провадження").
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22
|