Тема 2. Місцеві бюджети
— визначальна ланка місцевих фінансів
Однією
з важливих умов побудови демократичної держави є самостійність і незалежність органів
місцевого самоврядування. Європейська хартія про місцеве самоврядування, прийнята
15 жовтня 1985 року, передбачала відокремлення місцевих органів самоврядування від
державної влади, повну незалежність і самостійність у здійсненні покладених на них
функцій у межах їх компетенції. Ураховуючи загальносвітові та європейські тенденції
суспільного розвитку та спираючись на Закон СРСР «Про загальні засади місцевого
самоврядування і місцевого господарства в СРСР» від 9 квітня 1990 року, в Україні
7 грудня 1990 року, уперше серед республік колишнього СРСР, ухвалюється Закон «Про
місцеві ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування». Цей
закон створив правове підґрунтя для впровадження і розвитку системи місцевого самоврядування.
У цьому законі значна увага приділялась питанням функціонування місцевих бюджетів,
тут була закріплена самостійність місцевих рад народних депутатів у розробленні,
затвердженні й виконанні місцевих бюджетів, не допускалось втручання вищих органів;
зазначалось, що місцеві бюджети одних адміністративно-територіальних утворень не
включаються до бюджетів інших. Чіткіше розмежування доходів і видатків місцевих
бюджетів знайшло своє відображення в Бюджетному кодексі України. Набуття Україною
незалежності дало новий поштовх до розвитку інституту місцевого самоврядування та
його фінансового забезпечення. Так, у Конституції України, прийнятій 28 червня 1996
року, відображені основні права органів місцевого самоврядування, пов’язані з їх
фінансовим забезпеченням, а саме:
· затвердження місцевих бюджетів;
· контроль за виконанням місцевих
бюджетів;
· запровадження місцевих податків
і зборів.
Схема
2. Склад місцевих бюджетів
Подальшому
вдосконаленню місцевого самоврядування та поліпшенню його фінансового забезпечення
сприяв Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», прийнятий 21 травня
1997 року відповідно до Конституції України. У ньому визначається система та гарантії
місцевого самоврядування в Україні, а фінансова незалежність самоврядування забезпечується
місцевими бюджетами, які створюються відповідно до бюджетної системи країни. Слід
наголосити, що до цього часу фінансова наука зосереджувала свою увагу на дослідженні
сутності державного бюджету, а місцеві бюджети розглядалися як його складова частина.
Це пов’язане з тим, що державний бюджет охоплював усі інші види бюджетів, які не
були самостійними. У Бюджетному кодексі України (від 21 червня 2001 року) визначено,
що «бюджет — це план утворення і використання фінансових ресурсів для забезпечення
функцій, які здійснюються органами державної влади України, органами влади Автономної
Республіки Крим та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду».
У визначенні мова йде про документ, який установлює певний порядок утворення та
використання фінансових ресурсів і належить відповідним органам влади. Таке тлумачення
бюджету не розкриває його внутрішньої природи і не показує його особливостей, які
притаманні місцевим бюджетам. Ґрунтовне та всебічне дослідження місцевих бюджетів
проведене в праці О. П. Кириленко «Місцеві бюджети України», але і тут не розкривається
сутність місцевих бюджетів. На нашу думку, при розкритті сутності місцевих бюджетів
слід виходити з того, що місцеві бюджети, з одного боку, є складовою частиною бюджетної
системи держави, а з іншого — складовою частиною місцевих фінансів і віддзеркалюють
певну систему економічних відносин. Ці економічні відносини виникають у двох площинах:
у процесі формування доходів різних рівнів місцевих бюджетів, і при їх використанні
як цільових фондів грошових коштів місцевих органів самоврядування. Незважаючи на
велику різницю між доходами і видатками місцевих бюджетів, характерним для цих двох
напрямів є те, що вони — носії розподільних відносин і мають однакове призначення
— найповніше задовольняти потреби регіону. У процесі розподілу вартості валового
внутрішнього продукту шляхом формування та використання місцевих бюджетів грошові
відносини виникають між бюджетами середньої ланки та вищими бюджетами, підприємствами
комунальної форми власності, закладами соціально-культурної сфери та населенням
регіону. Тому особливістю місцевих бюджетів є те, що вони відображають певну чітко
обмежену частину грошових відносин, які функціонують на окремій території. Не менш
важливою особливістю функціонування місцевих бюджетів є те, що вони забезпечують
матеріальну незалежність органів місцевого самоврядування, і безпосередньо їм підпорядковані.
Це дає змогу місцевим органам самоврядування бути організаторами цих бюджетних відносин.
Особливістю місцевих бюджетів є і те, що всі їх ланки органічно зв’язані не тільки
між собою, а й з установами та підприємствами всіх форм власності, які функціонують
на території регіону. Цей зв’язок проходить через два основні канали розподілу створеної
вартості — надходженнями в бюджет і фінансуванням з бюджету. Сукупність особливостей
розподільчих відносин, які виникають у процесі формування та використання місцевих
бюджетів, дає можливість виділити їх з місцевих фінансів і бюджетної системи країни
в окрему економічну категорію. Виходячи з вищесказаного, можна зробити висновок,
що місцеві бюджети як економічна категорія відображають грошові відносини, що виникають
між місцевими органами самоврядування та суб’єктами розподілу створеної вартості
в процесі формування територіальних фондів грошових коштів, які використовуються
для соціально-економічного розвитку регіонів та поліпшення добробуту їх населення.
Бюджетні відносини матеріалізуються у формі грошових кош-тів тієї чи іншої території
та оформлюються у вигляді плану. Як фінансовий план місцевий бюджет являє собою
систему організованих органами місцевого самоврядування заходів щодо соціального
й економічного розвитку регіону і складається з двох частин — доходів і видатків.
Місцеві бюджети є основними фінансовими планами кожної адміністративно-територіальної
одиниці, це пов’язано ще й з тим, що через місцеві бюджети перерозподіляється майже
п’ята частина валового внутрішнього продукту країни. Слід зазначити, що створенню
проектів місцевих бюджетів передує розроблення прогнозних показників плану економічного
й соціального розвитку регіону, які є основою для складання проектів бюджетів. Прогнозні
показники плану економічного і соціального розвитку регіонів розробляються на підставі
основних прогнозних макропоказників економічного й соціального розвитку України
на плановий рік.
Структура
місцевих бюджетів складається відповідно до чинного Бюджетного кодексу України,
де до місцевих бюджетів віднесено: республіканський бюджет Автономної Республіки
Крим, обласні, міські, районні, районні в містах, селищні та сільські бюджети. Місцеві
бюджети в Україні є найчисельнішою ланкою її бюджетної системи, їх кількість становить
11949, у тому числі республіканський бюджет Автономної Республіки Крим, 24 обласні
бюджети, міські бюджети міст Києва і Севастополя, 165 бюджетів міст обласного підпорядкування,
488 районних бюджетів, 277 бюджетів міст районного підпорядкування, 104 бюджети
районів у містах, 787 селищних бюджетів і 10101 сільський бюджет. Сільські та селищні
бюджети, а також бюджети міст районного підпорядкування і бюджети районів у містах
є базовими бюджетами; бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, та районні бюджети,
а також міські бюджети з районним поділом належать до централізованих місцевих бюджетів.
Бюджети різних рівнів складаються із загального і спеціального фондів.
В основу
бюджетного устрою в Україні відповідно до Бюджетного кодексу покладені такі принципи:
· принцип єдності бюджету, що означає існування єдиного
рахунка доходів і видатків кожної ланки бюджетної системи. Єдність бюджетної системи
забезпечується також єдиною правовою базою, єдиною бюджетною класифікацією, єдиною
грошовою системою, єдиною соціально-економічною політикою;
· принцип збалансованості — повноваження на здійснення
витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний
період;
· принцип самостійності — Державний бюджет України та
місцеві бюджети є самостійними. Держава коштами Державного бюджету не несе відповідальності
за бюджетні зобов’язання органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування. Органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування
коштами відповідних бюджетів не несуть відповідальності за бюджетні зобов’язання
одне одного, а також за бюджетні зобов’язання держави;
· принцип повноти — включенню до складу бюджетів
підлягають усі надходження до бюджетів та витрати бюджетів, що здійснюються відповідно
до нормативно-правових актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки
Крим, органів місцевого самоврядування;
· принцип обґрунтованості — бюджет формується на реалістичних
макропоказниках економічного і соціального розвитку держави та розрахунках надходжень
до бюджету і витрат бюджету, що здійснюються відповідно до затверджених методик
та правил;
· принцип ефективності — при складанні та виконанні
бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення запланованих
цілей при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального
результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів;
· принцип субсидіарності — розподіл видів видатків між
Державним бюджетом та місцевими бюджетами, а також між місцевими бюджетами має ґрунтуватись
на максимально можливому наближенні надання суспільних послуг до їх безпосереднього
споживача;
· принцип цільового використання
бюджетних коштів — бюджетні кошти використовуються тільки на цілі визначені бюджетними призначеннями;
· принцип справедливості і неупередженості — будується на засадах справедливого
і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними
громадами;
· принцип публічності та прозорості — Державний бюджет України та
місцеві бюджети затверджуються, а рішення щодо звіту про їх виконання приймаються
відповідними радами;
· принцип відповідальності учасників
бюджетного процесу — кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії, або
бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу.
Основні
права та обов’язки місцевих органів самоврядування щодо формування і використання
місцевих бюджетів передбачені Конституцією України, Бюджетним кодексом України та
Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також законодавством про
податкову систему України. Згідно з цими законодавчими актами місцеві органи самоврядування
мають право: самостійно розробляти, затверджувати і виконувати свої місцеві бюджети,
при цьому в процесі виконання бюджетів можуть вноситися відповідні корективи та
уточнення, які приймаються в межах компетенції і в інтересах держави та населення
відповідної території; визначати зі своїх бюджетів обсяг фінансування соціально-культурних
закладів та планувати їх подальший розвиток у межах визначених бюджетних доходів,
наданих дотацій, субвенцій і залучених коштів; визначати напрями використання коштів
бюджетів на інвестиції, власні цільові програми, а також спільні програми з органами
влади інших адміністративно-територіальних одиниць; на зовнішньоекономічну діяльність,
заходи щодо охорони навколишнього середовища, відновлення пам’яток природи і культури,
благоустрій міст, селищ та сіл, утримання та капітальний ремонт житлового фонду,
об’єктів комунального призначення, мережі шляхів відповідного підпорядкування, установ
та закладів освіти, охорони здоров’я соціального забезпечення науки і культури,
спорту, засобів масової інформації, на утримання органів державної влади та самоврядування,
захист прав споживачів та на інші цілі. Крім того, місцеві органи самоврядування
мають право в межах наявних коштів збільшувати видатки на утримання житлово-комунального
господарства, установ та закладів освіти, охорони здоров’я, соціального забезпечення,
науки і культури, спорту, охорони навколишнього природного середовища тощо. Місцеві
органи самоврядування можуть визначати у встановленому порядку в межах додатково
вишуканих протягом року коштів додаткові пільги на допомогу громадянам, які потребують
соціального захисту. Обласні та районні органи самоврядування мають право розподіляти
бюджетні кошти між територіальними громадами, визначати розміри дотацій, субвенцій
бюджетам нижчого територіального рівня та їх цільове використання, утворювати у
складі свого бюджету резервні та інші цільові фонди, передбачені законодавством.
Органи місцевого самоврядування мають право залучати до своїх бюджетів кошти інших
бюджетів та підприємств на договірних засадах для реалізації спільних соціально-економічних
та культурних програм. Слід зазначити, що свої права на складання і виконання місцевих
бюджетів обласні та районні ради делегують відповідним державним адміністраціям.
Доходи, додатково одержані в процесі виконання місцевих бюджетів, вилученню не підлягають.
Органи місцевого самоврядування мають право встановлювати місцеві податки і збори,
які зараховуються до відповідних місцевих бюджетів.
Організація
бюджетного процесу починається з інструктивного листа про особливості складання
розрахунків до проектів бюджетів на наступний рік, який надходить з Міністерства
фінансів України до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних
адміністрацій та виконавчих органів відповідних рад, при цьому останні зобов’язані
надавати необхідну інформацію Міністерству фінансів України для проведення розрахунків
обсягів міжбюджетних трансфертів та інших показників, а Верховній Раді України для
перевірки достовірності цих розрахунків. Фінансові органи розробляють і доводять
до головних розпорядників бюджетних коштів інструкції з підготовки бюджетних запитів,
а останні організують розроблення бюджетних запитів для подання місцевим фінансовим
органам у порядку та в терміни, установлені цими органами. Головні розпорядники
бюджетних коштів несуть відповідальність за своєчасність, достовірність та зміст
поданих запитів, у яких має бути вся інформація, необхідна для аналізу показників
проекту місцевого бюджету, згідно з вимогами місцевих фінансових органів. Місцеві
фінансові органи на будь-якому етапі складання і розгляду проектів місцевих бюджетів
проводять аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів,
з погляду його відповідності меті, пріоритетності, а також дієвості та ефективності
використання бюджетних коштів. На підставі аналізу керівник місцевого фінансового
органу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту місцевого
бюджету перед поданням його на розгляд державним адміністраціям та виконавчим органам
відповідних рад. У тижневий термін після ухвалення проекту Закону про Державний
бюджет України в другому читанні Кабінет Міністрів України доводить місцевим державним
адміністраціям відповідних рад прийняті Верховною Радою України положення та показники
міжбюджетних відносин (обсяги бюджетних трансфертів для відповідних бюджетів і текстові
статті, що визначають особливості міжбюджетних відносин на наступний бюджетний період),
на підставі яких місцеві держадміністрації готують проекти рішень про відповідні
місцеві бюджети.
Складанню
проектів місцевих бюджетів передує розроблення прогнозних показників плану економічного
і соціального розвитку відповідних територіальних одиниць. Ці показники є основою
для створення проектів їх бюджетів. Проект рішення про місцевий бюджет перед його
розглядом на сесії відповідної ради схвалюється Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевою державною адміністрацією, чи виконавчим органом відповідної ради.
Разом з ним необхідно подавати:
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22
|